ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7858/20 Справа № 216/1978/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 216/1978/19
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді -       Зубакової В.П.
суддів -                        Барильської А.П., Бондар Я.М.
сторони:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні  у порядку  ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України  без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , від імені та інтересах якої діє адвокат Кульчинський Олександр Сергійович, на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 лютого 2020 року, яке ухвалене суддею Кузнецовим Р.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 12 лютого 2020 року -,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Кульчицький О.С., звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», на теперішній час АТ «Страхова компанія «Країна», (далі - АТ «СК`Країна») про стягнення страхового відшкодування.
Позов мотивовано тим, що 26 липня 2017 року, водій ОСОБА_2 рухався технічно справним вантажним сідловим тягачем DAF95XF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 . У результаті ДТП пішохід отримав тілесні ушкодження, які призвели до його смерті.
Цивільно-правова відповідальність водія сідлового тягача DAF95XF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на дату ДТП, була застрахована в ПАТ «СК«Країна», на теперішній час АТ «СК«Країна».
02.11.2018 року ТОВ «Юридична компанія» Відшкодування» подало в інтересах ОСОБА_1 до ПАТ «СК«Країна», на теперішній час АТ «СК«Країна», заяву про виплату страхового відшкодування, а саме вимогу у розмірі 38400,00 грн. на відшкодування моральної шкоди та 38400,00 грн. - відшкодування на поховання.
Батько ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відмовився від своєї частки страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 .
Відповідач загалом сплатив 38 400,00 грн. страхового відшкодування ОСОБА_1 
ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Кульчицький О.С., вважає безпідставною відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування позивачці, що є грубим порушенням її прав, у зв`язку з чим просив стягнути з відповідача на користь позивачки страхового відшкодування на поховання у розмірі 38 400 грн. 
Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 лютого 2020 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариство «Страхова компанія «Країна» про стягнення страхового відшкодування - відмовлено.
В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Кульчицький О.С., ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту рішення, не об`єктивне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи. 
Вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у позові, помилково керувався нормою п.36.3 статті 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки у ній йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована. Проте, цивільно-правова відповідальність позивачки не була і не могла бути застрахована у відповідності до норм вказаного Закону.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач АТ «СК«Країна» просить апеляційну скаргу позивачки залишити без задоволення, оскільки вона є безпідставною, рішення суду просить залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову та керувався статтею 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав 
За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Суд першої інстанції ухвалюючи рішення названих вимог закону не дотримався.
Судом встановлено, що 02.11.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Відшкодування», в особі керівника Тарасова Віктора Геннадійовича, що діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 ,. звернулось до ПАТ СК «Країна», на теперішній час АТ «СК«Країна», із заявою про виплату страхового відшкодування на підставі ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 
ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування», в особі керівника Тарасова Віктора Геннадійовича, що діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , просило здійснити відшкодування оціненої шкоди, у загальному розмірі 76800, 00 грн., заподіяної в результаті ДТП. 26 липня 2017 року.
26 липня 2017 року водій ОСОБА_2 рухався технічно справним вантажним сідловим тягачем DAF95XF реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 . У результаті ДТП пішохід отримав тілесні ушкодження, які призвели до його смерті (а.с.9-10).
Постановою слідчого СВ Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом Чеботарьом С.О. від 29 грудня 2017 року встановлено, що в діях водія ОСОБА_2 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у зв`язку з чим кримінальне провадження закрито.
Відповідно до полісу № АК1055929 на 26.07.2017 ПАТ «СК «Країна» було застраховано транспортний засіб - сідловий тягач DAF95XF р.н. НОМЕР_1 (а.с.18-19).
Згідно з повідомленням ФОП ОСОБА_5 , вартість поховання ОСОБА_3 склала 10400 грн (а.с.20).
Відповідно до квитанцій та кошторису, вартість встановленого пам`ятника ОСОБА_3 складає 41500 грн (а.с.23-24).
ОСОБА_4 - батько ОСОБА_3 відмовився від своєї частки страхового відшкодування моральної шкоди, згідно ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка йому належить внаслідок ДТП, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_1 , де загинув його син ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 (а.с.27). 
Відповідно до страхового акту №07/51747/Ж/3.2.29 від 27.11.2018 року, загальний розмір страхового відшкодування ОСОБА_1 склав 24 400 грн., який був сплачений їй 27 листопада 2018 року, а, відповідно до страхового акту №07/51747/Ж/3.2.29 від 05.02.2019 року, загальний розмір страхового відшкодування ОСОБА_1 склав 14 000 грн, який був сплачений їй 05 лютого 2019 року ( а.с. 47,47).
Спір між сторонами виник з приводу наявності підстав для сплати відповідачем страхового відшкодування у повному обсязі, передбаченого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Статтею 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до ст.999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до ст.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.
У статті 3 вказаного Закону визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого (п.23.1 ст.23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Згідно матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 , який здійснював експлуатацію джерела підвищеної небезпеки, була застрахована у ПАТ «СК«Країна», на теперішній час АТ «СК«Країна», а дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 26 липня 2017 року, внаслідок якої загинув ОСОБА_3 , є страховим випадком.
З положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Пунктом 27.3 статті 27 вказаного Закону встановлено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
За змістом п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на який посилався суд першої інстанції, для визначення розміру належної до виплати відшкодування моральної шкоди, у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.
Колегія суддів, приходить до висновку, що положення вказаної норми права до спірних правовідносин застосуванню не підлягають, оскільки у ній йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, а цивільно-правова відповідальність пішохода ОСОБА_3 не була і не може бути застрахована відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Крім того, відповідно до п.36.1 ст.36 вказаного Закону страховик, керуючись нормами Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). При цьому Законом не передбачена можливість прийняття рішення страховиком про зменшення розміру страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, і врахування дій потерпілого, життю якого заподіяно шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.
Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування у відповідності до вимог Закону не ґрунтується на нормах матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.
На день настання страхового випадку розмір мінімальної заробітної плати було встановлено згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» у розмірі 3200 грн.
Відповідно до ч.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Враховуючи вищевикладене, та те, що позивачкою долучено документи, які підтверджують витрати на поховання на загальну суму 51 900 грн., вона має право на отримання страхового відшкодування на поховання ОСОБА_3 та спорудження пам`ятника у сумі 38 400 грн (3200 грн. х 12).
Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариство «Страхова компанія «Країна», на теперішній час АТ «Страхова компанія «Країна» про стягнення страхового відшкодування.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з ч.1, 2, 6 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову - на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
Відповідно до ч.1, п.п. 1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ( в редакції на час подання позову) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною-особою підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на місяць на 1 січня 2019 року становить 1 921,00 грн.
Враховуючи, що у даній справі 1% ціни позову є менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, при зверненні до суду з позовом підлягав стягненню судовий збір у розмірі 768,4 грн (1921 грн х 0,4). Отже, вказану суму судового збору належить стягнути з АТ «Страхова компанія «Країна`на користь держави за розгляд справи в суді першої інстанції.
Згідно п.8 ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011р. №3674-VI за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, а саме: 1152,6 грн (768,4 грн х 150%), які також належить стягнути з відповідача на користь держави за апеляційний розгляд справи.
Керуючись ст.ст. 367, 374, п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , від імені та інтересах якої діє адвокат Кульчинський Олександр Сергійович,  задовольнити.
Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги позивачки ОСОБА_1  до Публічного акціонерного товариство «Страхова компанія «Країна», на теперішній час АТ «Страхова компанія «Країна» про стягнення страхового відшкодування задовольнити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариство «Страхова компанія «Країна», на теперішній час АТ «Страхова компанія «Країна», на користь ОСОБА_1  страхове відшкодування у розмірі 38 400 (тридцять вісім тисяч чотириста) гривен 00 (нуль) копійок.
Стягнути з Публічного акціонерного товариство «Страхова компанія «Країна», на теперішній час АТ «Страхова компанія «Країна», на користь держави 768 (сімсот шістдесят вісім) гривен 40 ( сорок) копійок судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 1152 (одна тисяча сто п`ятдесят два) гривен 60 (шістдесят) копійок судового збору за апеляційний розгляд справи.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 09 вересня 2020 року.

Головуючий:

Судді: