ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року	Львів	Справа № 463/3930/20 пров. № А/857/9797/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Бруновської Н.В., Глушка І.В.,
при секретарі судового засідання:                     Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Королівства Марокко ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 07 липня 2020 року у справі №463/3930/20 за адміністративним позовом Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 про примусове видворення, затримання (головуючий суддя першої інстанції Леньо С.І., місце ухвалення м. Львів),-

В С Т А Н О В И В:

Львівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просить ухвалити рішення про видворення громадянина Королівства Марокко ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України та затримати його з метою забезпечення примусового видворення.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач діючи в складі групи осіб, вчинив спробу незаконного, поза межами пунктів пропуску перетинання державного кордону із України в Республіку Польща, на напрямку 645 прикордонного знаку, територія Річківської сільської ради Жовківського району Львівської області, внаслідок чого 28.02.2020р. о 07.40 год. був затриманий представниками відділення інспекторів прикордонної служби «Рава-Руська» відділу прикордонної служби «Рава-Руська». За вчинення таких дій 02.03.2020р. Жовківським районним судом Львівської області відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення, а рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 02.03.2020р. затримано відповідача з метою його ідентифікації. На даний час особа відповідача встановлена, останній в`їхав на територію України у встановленому порядку 13.10.2019р. через пункт пропуску «Бориспіль-авіа» з метою вступу на навчання до Запорізького національного університету, однак порушив законодавства України з прикордонних питань та був відрахований із числа слухачів вищевказаного навчального закладу. Як наслідок, було скасовано посвідку відповідача на тимчасове проживання на території України і на даний час відсутні підстави для законного перебування на території України. Відповідач міг у встановленому законом порядку іммігрувати до Європейського Союзу на постійне місце проживання або тимчасово прибути для працевлаштування на визначений термін, як це передбачено законодавством іноземних держав та міжнародними документами, не завдавши шкоди національним інтересам України. Однак вибрав незаконний спосіб досягнення своєї мети, усвідомлюючи, що при цьому він неодноразового грубо порушуватиме та ігноруватиме українське законодавство. Крім того, є об`єктивні підстави вважати, що відповідач в подальшому ухилятиметься від виїзду за межі території України і спробує ще раз незаконно перетнути державний кордон України, оскільки у нього відсутні кошти для самостійного виїзду до країни походження, відсутні родинні зв`язки на території України, наявний відкритий намір потрапити в країни Європи незаконним шляхом з метою пошуку кращих умов проживання. Тому, просить ухвалити рішення про примусове видворення відповідача та його затримання з метою забезпечення примусового видворення.
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 07 липня 2020 року позов задоволено. Примусово видворено громадянина Королівства Марокко ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України. З метою забезпечення примусового видворення за межі України затримати громадянина Королівства Марокко ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання, а саме: з 07:40 год. 28 лютого 2020 року. Рішення в частині видворення громадянина Королівства Марокко ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернути до негайного виконання.
Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийняте з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття в судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 02.03.2020р. відповідача затримано на строк шість місяців з метою його ідентифікації. Відповідно до обставин, встановлених у цій справі, відповідач діючи в складі групи осіб, вчинив спробу незаконного, поза межами пунктів пропуску перетинання державного кордону із України в Республіку Польща, на напрямку 645 прикордонного знаку, територія Річківської сільської ради Жовківського району Львівської області, внаслідок чого 28.02.2020р. о 07.40 год. був затриманий представниками відділення інспекторів прикордонної служби «Рава-Руська» відділу прикордонної служби «Рава-Руська». 
За вчинення таких дій 02.03.2020р. Жовківським районним судом Львівської області відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Відповідно до рішень начальника Львівського прикордонного загону від 03.01.2020р., відповідача зобов`язано покинути територію України до 14.01.2020р.
Звертаючись до суду з даним позовом позивач одночасно долучив копію паспорта відповідача, виданого на ім`я ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також копію посвідки на тимчасове проживання на території України. Рішенням заступника начальника Управління ДМС України в Запорізькій області від 02.03.2020р. згадана вище посвідка на тимчасове проживання на території України скасована. Отже, особа відповідача станом на час розгляду даної справи встановлена.
Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що відповідач порушив вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства та фактично незаконно перебуває на території України.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно п.5 ст.2 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», однією з основних функцій прикордонної служби України - є участь у боротьбі з організованою злочинністю та протидія незаконній міграції на державному кордоні України та в межах контрольованих прикордонних районів. 
Пунктом 5 статті 19 цього Закону передбачено, що на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладається запобігання кримінальним та адміністративним правопорушенням, протидію яким законодавством віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України, їх виявлення та припинення, здійснення провадження у справах про адміністративні правопорушення згідно із законами. 
Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави. 
Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) можуть на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави. 
Статтею 288 КАС України передбачено, що позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. 
Частиною 1 статті 289 КАС України передбачено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу. 
Так, як уже було зазначено, відповідач громадянин Королівства Марокко ОСОБА_1, 28.02.2020р. був затриманий представниками відділення інспекторів прикордонної служби «Рава-Руська» відділу прикордонної служби «Рава-Руська»
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 02 березня 2020 року вирішено затримати громадянин Королівства Марокко ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою ідентифікації. 
Постановою Жовківського районного суду Львівської області від 02.03.2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення. 
Крім цього, з матеріалів справи видно, що відповідач ОСОБА_1 на територію України в`їхав 13.10.2019 року встановленим порядком через пункт пропуску «Бориспіль-авіа» на підставі багаторазової візи Y05014692, дійсної до 02.01.2020 року, з метою вступу на навчання до Запорізького національного університету. 
Надалі 02.03.2020 року Управлінням ДМС України в Запорізькій області громадянину Марокко ОСОБА_1 було скасовано посвідку на тимчасове проживання на території України. 
Таким чином, підстав для законного перебування на території України, передбачених ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» у апелянта (відповідача) немає, оскільки посвідка на тимчасове проживання на території України скасована, українською мовою не володіє, родичі на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження відсутні. 
Також колегія суддів звертає увагу на те, що оскільки відповідач немає законних підстав для перебування на території України, Україною будь-які міжнародні Угоди з Королівством Марокко про реадмісію осіб не укладались, а тому, відповідно до ч. 3 ст.29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», громадянин Королівства Марокко ОСОБА_1 підлягає примусовому видворенню. 
Крім цього, судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідач наміру самостійно повертатись до країни походження немає, тобто є обґрунтовані підстави вважати, що особа, яка підлягає примусовому видворенню ухилятиметься від виконання даного рішення та перешкоджатиме проведенню процедури видворення.
Що стосується доводів апелянта про те, що рішення про примусове повернення йому не було надано для ознайомлення, то такі спростовуються наявною у матеріалах справи належно засвідченою копією рішення про примусове повернення з України громадянина Королівства Марокко ОСОБА_1 від 02.03.2020 р., у якому є міститься підпис відповідача про ознайомлення із вказаним рішенням, відсутність клопотань та вказаний перекладач Осман Карім .
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу громадянина Королівства Марокко ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду м. Львова від 07 липня 2020 року у справі №463/3930/20 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	І. В. Глушко 	
Повне судове рішення складено 16.09.2020р.