Номер провадження: 22-ц/813/3231/20 
Номер справи місцевого суду: 520/17591/19
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.06.2020 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.
                        за участю секретаря: Томашевської К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» у справі за позовом Акціонерного товариства «державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (третя особа - ОСОБА_3 ) про звернення стягнення на предмет іпотеки, на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Куриленко О.М. 26 листопада 2019 року у м. Одеса, -

встановила:

У липні 2019 року АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки (т. 1 а.с. 2-6).
В обгрунтування позову посилалося на те, що між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління та ОСОБА_4 21 березня 2008 року був укладений кредитний договір № 2320-н, за умовами якого позичальнику було надано кредит в сумі 31 700 євро зі сплатою 14% річних строком до 21 березня 2013 року.
В якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, між Банком та ОСОБА_4 та його матір`ю ОСОБА_5 було укладено Іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 33,6 кв.м., житловою площею 18.1 кв.м., кількість житлових кімнат: одна, та належала Іпотекодавцям на праві спільної часткової власності.
Позивач вказував, що 13 червня 2010 року позичальник та один із Іпотекодавців - ОСОБА_4 помер, про що Банку випадково стало відомо 08 вересня 2010 року, та згодом ІНФОРМАЦІЯ_1 померла майновий поручитель та один із Іпотекодавців - ОСОБА_5 , про що банку стало відомо лише 30 січня 2015 року.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (діти та онуки померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ) є таким, що прийняли спадщину, але не оформили право власності, до них перейшли права та обов`язки за іпотечним договором. Спадкоємці, будучі обізнаними про існування у померлого ОСОБА_4 заборгованості за Кредитним договором, враховуючи фактичне прийняття ними спадщини, не здійснили погашення заборгованості за Кредитним договором, а тому, з метою захисту своїх прав та реального погашення заборгованості за Кредитним договором AT «Ощадбанк» звернувся до суду з позовною заявою в якій просили суд: в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління AT «Ощадбанк» за кредитним договором № 2320-н від 21 березня 2008 р. у розмірі 40 533,73 євро. з яких: заборгованість по сумі кредиту - 30 564.78 євро; відсотки - 8 306,53 євро; 3% річних - 1 662,42 євро, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: квартиру за номером АДРЕСА_1 , що складається з однієї житлової кімнати, житловою площею 18.1 кв.м., загальною площею 33,6 кв.м.: - яка належала за життя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по Ѕ частці у праві власності кожному, спадщину яких прийняли, але не оформили  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною продажу встановленою на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Виселити зі зняттям з реєстраційного обліку з кв. №31 в буд. №14в, який знаходиться по АДРЕСА_2 : ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , членів їх сімей та інших мешканців. Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління AT «Ощадбанк» суму сплаченого судового збору у розмірі 5 302,50 грн.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2019 року узадоволенні позову АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» було відмовлено в повному обсязі (т. 2 а.с. 41-49).
В апеляційній скарзі представник Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, стягнути з відповідачів судові витрати за подання апеляційної скарги та позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом не було враховано, що позивач про наявність можливих спадкоємців дізнався лише 07 травня 2019 року, під час звернення із заявою ОСОБА_3 до АТ «Ощадбанк», а позовна заява до суду подана 26 липня 2019 року, а тому строк загальної позовної давності не сплив (т. 2 а.с. 55-63).
Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1, на всій території України установлено карантин.
Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16 березня 2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).
Пунктами 1, 5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 16 березня 2020 року зі змінами «Про тимчасові заходи з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території України карантину, зупиняється розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинено їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів. Вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, 21 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №2320-н.
Відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» проведено державну реєстрацію зміни до Статуту ВАТ «Ощадбанк», відповідно до яких змінено назву Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» на Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України».
Згідно з п. 1.1. Кредитного договору, Банк надав Позичальнику грошові кошти у сумі 31 700.00 (тридцять одна тисяча сімсот) Євро, а Позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 31 700,00 Євро. а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 14,0 % річних в порядку, на умовах та в строки визначені цим Договором, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 21.03.2013 року.
Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору, кредитні кошти надаються на 60 місяців з строком остаточного повернення Кредиту не пізніше 21 березня 2013 року на споживчі цілі.
Відповідно до п.п.1.4.5. п.1.4. кредитного договору №2320-н. погашення Кредиту здійснюється ануїтетними платежами в сумі 740 (сімсот сорок) євро, що складає 5 763,5 за (п`ять тисяч сімсот шістдесят три) гривні 58 копійок по курсу Національного банку України на 21 березня 2008 року (7.788615 грн. за 1 євро) до останнього числа кожного місяця, починаючи з квітня місяця 2008 року після видачі Кредиту, та сплату нарахованих процентів, починаючи з березня місяця до останнього дня місяця, шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків відкритих в "Ощадбанк". Останнє погашення Кредиту здійснюється позичальником не пізніше березня 2013 року.
Пунктом 3.4. кредитного договору встановлено, що банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому, або у визначеній банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов`язань за цим договором, у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником та поручителем зобов`язань за іпотечним договором, в тому числі, але не виключно, у випадку, зокрема, затримання сплати частини кредиту та/або процентів за користування кредитом, належних до сплати комісійних винагород та інших платежів за цим договором на один календарний місяць. Виконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення суми кредиту, належних до сплати процентів та інших платежів відповідно до умов цього договору повинно бути проведено позичальником протягом місяця - тридцяти календарних днів, з дати одержання такої вимоги банку.
Відповідно до п.п.4.2.2. п.4.2. кредитного договору Банк має право при виникненні простроченої заборгованості за Кредитом чи процентами, а також в інших випадках, передбачених цим Договором, вимагати дострокового повернення Кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим Договором, та стягнути заборгованість за цим Договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет Іпотеки.
24.03.2008 року, з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань за кредитним договором, між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі начальника філії - Одеського обласного управління відкритого акціонерного товариства '"Державний ощадний банк України" Дацюка Олександра Володимировича та ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яка є майновим поручителем за зобов`язаннями ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Муль Н.С., зареєстрований в реєстрі за №416.
Відповідно до п.1.1. Іпотечного договору, цей Договір забезпечує вимогу Іпотекодержателя, що випливає з Кредитного договору №2320-н від 21 березня 2008р. (а також усіх додаткових договорів (угод) до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії) укладеного між Іпотекодержателем та ОСОБА_4 , за умови якого ОСОБА_4 зобов`язаний до 21 березня 2013р. повернути Іпотекодержателю кредит в сумі 31 700 (тридцять одна тисяча сімсот) євро, що складає 246 899.09 (двісті сорок шість тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять) гривень 09 (копійок) по курсу Національного банку України на 21 березня 2008 року (7,788615 грн. за 1 євро), та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 14 (чотирнадцять) % річних, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом (якщо такі будуть мати місце), та сплатити інші платежі, передбачені Кредитним договором у розмірі та на підставах, передбачених ним, та витрати, пов`язані з реалізацією предмета іпотеки, що понесені Іпотекодержателем.
Згідно п.1.2. Іпотечного договору, предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 , та має наступні характеристики: загальна площа: 33.6 кв.м.; житлова площа: 18,1 кв.м.; кількість кімнат: 1(одна).
Пунктом 1.3. іпотечного договору зазначено, що вищевказана квартира належить Іпотекодавцям на праві спільної часткової власності (по 1/2 частці у праві власності) на підставі: Свідоцтва про право власності, виданого 19 лютого 2008р. Управлінням житлово - комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради згідно з розпорядженням від 19 лютого 2008р. №207563, зареєстровано і записано в реєстрову книгу №19-24206. Право власності зареєстроване КП "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості" в реєстрі прав власності на нерухоме майно 26 лютого 2008р. за реєстраційним номером 22258386. за номером запису 207 в книзі 598пр-179.
В п.п.3.1.6. п.3.1. іпотечного договору зазначено, що Іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки та реалізувати його у випадку смерті Іпотекодавків та/або боржника.
Відповідно до п.4.2. іпотечного договору, Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов`язання якщо у момент настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому не поверненні у встановлені кредитним договором строки суми кредиту; та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум процентів; та/або при несплаті або час несплаті у встановлені кредитним договором строки сум неустойки (пені, штрафних санкцій); або у випадку несплати протягом трьох місяців частки кредиту та нарахованих процентів.
Частиною 1 ст. 638 ЦК визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.
Кредитний та іпотечний договори оформлені згідно вимог цивільного законодавства, скріплені підписами працівника Банку та печатками з однієї сторони і підписами позичальника з іншої, що є безперечним підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору та його укладення.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у випадку порушення зобов`язання наступають правові наслідки, установлені договором.
Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позику у тому обсязі та у строк, встановлений договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
Як передбачено ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його підписання стають однаково обов`язковими для виконання сторонами.
З вищенаведеного випливає, що позивач та Кредитор, підписавши кредитний договір встановили факт досягнення згоди між собою, щодо всіх істотних умов кредитного договору.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави Позика, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч.2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Однак, ІНФОРМАЦІЯ_2 року позичальник ОСОБА_4 помер, про що Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було складено актовий запис за № 920.
У відповідності зі ст. 1223 ЦК, у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу
Відповідно до ст. 1258 ЦК, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.
Згідно зі ст. 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Так з матеріалів справи вбачається, що 05 серпня 1995 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження, видане відділом реєстрації актів громадянського стану Київського райвиконкому м. Одеси 05.08.1995р. НОМЕР_1 .
В період даного шлюбу народились діти: ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить свідоцтво про народження, видане відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Київської районної Ради народних депутатів м. Одеси НОМЕР_2 та ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, видане відділом реєстрацій актів громадянського стану виконкому Київської районної Ради народних депутатів м. Одеси Серії НОМЕР_3 .
Відповідно до положень ст.ст.1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті
Зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою
Зобов`язання за кредитним договором допускають правонаступництво і входять до складу спадщини.
В силу ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.
Частинами 1,3,4 статті 1273 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Неповнолітня особа віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років може відмовитися від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опіки та піклування. Батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування.
З матеріалів спадкової справи №1434/2010 до майна ОСОБА_9 вбачається, що дружина померлого ОСОБА_9 - ОСОБА_10 , своєю заявою від 06 грудня 2010р. за №3365, як спадкоємець першої черги за законом, відмовилась від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 на користь матері померлого ОСОБА_5 .
Натомість діти померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_8 , ОСОБА_8 від прийняття спадщини не відмовлялися, тому відповідно до ст.1261 та 1268 ЦК України є такими, що прийняли спадщину, яка відкрилась після смерті батька.
Спадкоємцем першої черги, який також прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 є його мати - ОСОБА_5 , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та залишилася проживати, володіти та користуватися спадковим майном, що підтверджується довідкою з місця проживання склад сім`ї та реєстрацію, виданою КП "ЖКС" Вузівський 14 вересня 2019р. за №1288.
Таким чином, на момент відкриття спадкової справи №1434/2010 до майна померлого ОСОБА_4 спадкоємцями першої черги за законом які прийняли спадщину були троє осіб: діти померлого - ОСОБА_8 ОСОБА_8 , та його мати ОСОБА_14
Проте, ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 померла, про що Першим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було складено актовий запис за № 2340.
У своїй позовній заяві позивач зазначає, що про смерть ОСОБА_4 він дізнався 08 вересня 2010 року, а про смерть ОСОБА_5 - 30 січня 2015 року .
Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяці дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання стоку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.
Відповідно до вимог статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємні зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Отже, пред`явленню позову кредитора про звернення стягнення на майно, одержане спадкоємцем в натурі, має передувати пред`явлення кредиторської вимоги до спадкоємця відмова останнього задовольнити таку вимогу одним платежем чи вчинення ним фактичних дій, які свідчать про відмову від одноразового платежу.
Спадкоємці боржника не пов`язані строком виконання зобов`язання, визначеним договором між його сторонами, та зобов`язані виконати умови договору одноразовим платежем у межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимоги кредиторів до спадкоємців боржника.
При цьому, вищевказана норма матеріального права пов`язує настання строку пред`явлення вимоги до спадкоємців від дня, коли кредитор дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, а не з часу його обізнаності щодо наявності спадкоємців, які прийняли спадщину.
З матеріалів справи вбачається, що 12 січня 2011 року AT «Ощадбанк» звернувся до Шостої Одеської державної нотаріальної контри з заявою кредитора до спадкоємців, в якій просив включити кредиторські вимоги в спадкову масу та повідомити спадкоємців померлого ОСОБА_4 про наявність заборгованості перед AT «Ощадбанк», також надати відомості про осіб, які подали заяву про вступ у спадок, а також які вступили у спадок
Листом від 28 січня 2011 року Шоста Одеська державна нотаріальна контора повідомила, що заяву кредитора з вимогами до спадкоємців ОСОБА_4 направляє до Третьої одеської державної нотаріальної контори.
Листом від 07 лютого 2011р. Третя Одеська державна нотаріальна контора повідомила, що заява кредитора до спадкоємців ОСОБА_4 отримана та долучена до спадкової справи №1434/2010 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 гр. ОСОБА_4 
10 травня 2012 року AT «Ощадбанк» знову звернувся до Шостої Одеської державної нотаріальної контори з проханням надати інформацію про осіб, які отримали свідоцтво про право на спадщину.
Листом від 31 травня 2012р. Третя одеська державна нотаріальна контора повідомила, що заява кредитора до спадкоємців ОСОБА_4 отримана, долучена до спадкової справи №1434/2010 та про заяву кредитора і суму заборгованості спадкоємці повідомлені належним чином, на теперішній час свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалось.
30 травня 2013 року та 13 травня 2014 року AT «Ощадбанк» знову звернувся до Шостої одеської державної нотаріальної контори з проханням повідомити про спадкоємців, які звернулись з заявою про прийняття спадщини та про майно, що становить спадщину.
Листами від 18 червня 2013 та 29 травня 2014 року Третя Одеська державна нотаріальна контора на запити Банку повідомляла, що про заяву кредитора спадкоємці повідомлені належним чином та на теперішній час свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалось.
З вказаного вбачається, що у позивача з 08 вересня 2010 року виникло право пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором, на підставі ст.ст. 1281 та 1282 ЦК України та виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі и.3.1.6 іпотечного договору та ст. 23 ЗУ «Про іпотеку».
Реалізуючи своє право, 12 січня 2011 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою кредитора до спадкоємців про виконання зобов`язань померлого ОСОБА_4 по кредитному договору №2320-н від 21 березня 2008 року. Спадкоємців ОСОБА_4 було повідомлено про існування заборгованості перед позивачем листом нотаріальної контори №530/01-16 від 07 лютого 2011 року.
Відповідно до ст. 1282 ЦК України, спадкоємці ОСОБА_4 зобов`язані були погасити заборгованість перед банком одноразовим платежем.
Оскільки спадкоємці ОСОБА_4 не виконали свого обов`язку щодо погашення боргу перед кредитором протягом 30 днів з моменту їх повідомлення про існування такого боргу, тобто до 07 березня 2011 року, то у позивача виникло право стягнення із спадкоємців боржника суми заборгованості по кредитному договору на підставі п.3.4. та 4.2.2. кредитного договору.
У своїй позовній заяві позивач стверджує, що він не знав, хто саме є спадкоємцем боржника, а тому не звергався з позовом раніше. Проте, судом першої інстанції визнано таке твердження позивача безпідставним та необґрунтованим, оскільки в іпотечному договорі зазначено, що ОСОБА_5 проживає та зареєстрована з ОСОБА_4 за однією адресою, а в матеріалах кредитної справи була наявна копія паспорта гр.. ОСОБА_4 , в якій містились відмітки про народження дітей - ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , крім того, така інформація міститься в кредитній заявці (т.1, а.с. 249 зворот).
Як вірно вказано у рішенні суду, банк мав знати, що ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_8 є такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 , а тому, починаючи з 07 березня 2011 року, повинен був звернутись до суду із вимогами до спадкоємців про стягнення суми заборгованості по кредитному договору, в межах вартості спадкового майна.
Більш того, ОСОБА_5 була другим іпотекодавицем по іпотечному договору. Починаючи з 08 вересня 2010 року, коли банку стало відомо про смерть боржника, на підставі 1.3.1.6. іпотечного договору, банк міг пред`явити до неї вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Вказані вимоги про стягнення заборгованості по кредитному договору та про звернення стягнення на предмет іпотеки мали бути заявлені позивачем в межах загального, трирічного, строку позовної давності, оскільки позивачем було дотримано строк пред`явлення письмової вимоги спадкоємцям, встановленні ст. 1281 ЦК України.
Також судом вірно зазначено та не спростовано позивачем те, що про смерть ОСОБА_5 позивачу стало відомо 30 січня 2015 року.
Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої, як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Отже, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється.
Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.
Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін
Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.
Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.
Зазначене вище узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц.
Аналіз статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд, а вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено (частина друга статті 1282 ЦК України).
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що, дізнавшись про смерть боржника та про його спадкоємицю й пред`явивши їй вимогу через нотаріуса у порядку, визначеному статтею 1281 ЦК України, банк мав право звернутися до суду з позовом до спадкоємця боржника 07 березня 2011 року, проте подав такий позов тільки в липні 2019 року, тобто з пропуском трирічного строку загальної позовної давності та не заявляв про поважні причини пропуску такого строку.
Крім того, суд вірно прийняв до уваги, що згідно ч.3 ст. 1281 ЦК України, якщо кредитор спадкодавця не знав та не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.
Як вбачається з кредитного договору, термін остаточного погашення кредиту був визначений сторонами не пізніше 21 березня 2013 року, а позивач звернувся до нотаріуса після смерті ОСОБА_5 з заявою кредитора лише 14 квітня 2015 року, пропустивши річний строк, встановлений законом.
Отже, пропуск позивачем строку, передбаченого статтею 257 ЦК України, є самостійною підставою для відмови у позові.
Колегія суддів вважає необгрунтованим довід апеляційної скарги представника Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про те, що позивач про наявність можливих спадкоємців дізнався лише 07 травня 2019 року, під час звернення із заявою ОСОБА_3 до АТ «Ощадбанк», а позовна заява до суду подана 26 липня 2019 року, а тому строк загальної позовної давності не сплив.
Вказане спростовується наявними у матеріалах справи доказами, а саме листуванням апелянта, що почалось із 07 лютого 2011 року, із Третьою Одеською державною нотаріальною конторою щодо кола спадкоємців померлого ОСОБА_4 , і тривало значний час - до 2014 року. Таким чином, саме починаючи з 2011 року, коли апелянту стало відомо про порушення його прав, банк повинен був звернутись до суду із вимогами до спадкоємців про стягнення суми заборгованості по кредитному договору, в межах вартості спадкового майна.
Також, у судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача зазначив, що про смерть ОСОБА_4 їм стало відомо 30 січня 2015 року від працівників банку, які здійснювали щорічний огляд предмету іпотеки. Наведене свідчить про те, що представники позивача мали можливість своєчасно дізнатись і про смерть ОСОБА_5 .
Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2019 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування  відсутні.  
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії -  Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» - залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2019 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 25 червня 2020 року.

Головуючий                                                        С.О. Погорєлова

Судді                                                                А.П. Заїкін

                                                                               О.М. Таварткіладзе