Ухвала
іменем України 
30 червня 2020 року
м. Київ
справа № 573/1761/18
провадження № 51-2998 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінально суду      у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Білопільського районного суду Сумської області від 18 жовтня 2019 року та на ухвалу Сумського апеляційного суду від 19 березня 2020 року,
встановив:
За вироком Білопільського районного суду Сумської області від 18 жовтня 2019 року  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим та засуджено за частиною 2 статті 121 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
 
Залишено незмінним запобіжний захід — утримання під вартою до набрання вироком законної сили.   
Строк покарання ухвалено обчислювати з моменту затримання – з 15 липня                        2018 року. 
 
Також, цим вироком засуджено ОСОБА_4 , щодо якої судові рішення в касаційному порядку не оскаржуються.
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 19 березня 2020 року вирок Білопільського районного суду Сумської області від 18 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з вказаними судовими рішеннями щодо нього. 
Перевіривши касаційну скаргу засудженого на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
 
Так, відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК. Також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК, та застереження щодо участі особи в касаційному розгляді.
Також, згідно з частиною 5 статті 427 КПК до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються. 
Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є:  істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості  кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Зокрема, засуджений у вступній частині касаційної скарги вказує на ухвалу суду апеляційної інстанції, однак вимоги його касаційної скарги стосуються лише вироку місцевого суду, при цьому зі змісту мотивувальної частини скарги вбачається, що він посилається на незаконність, як вироку суду, так і ухвали апеляційного суду, чим допустив суперечності між вступною, мотивувальною та прохальною частинами касаційної скарги.
Крім того, засуджений не наводить в касаційній скарзі обґрунтування незаконності оскаржуваних судових рішень та не зазначає, з яких підстав їх слід переглянути судом касаційної інстанції.
При цьому, засуджений, вказуючи на невинуватість у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, не наводить мотивів такої позиції з урахуванням змісту судових рішень та вимог кримінального процесуального законодавства.
Тобто, у касаційній скарзі засуджений має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи на обґрунтування кожної позиції.
 
Також, відповідно до статті 436 КПК, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
  - залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу – без задоволення;
 - скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
 - скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
 - змінити судове рішення.
Однак, засуджений просить скасувати лише вирок районного суду та направити кримінальне провадження на нове розслідування, при цьому не вказує, яке рішення касаційний суд має прийняти щодо ухвали апеляційного суду, якою вирок суду залишено без зміни. Тобто такі вимоги касаційної скарги викладено не у відповідності до положень статті 436 КПК.
До того ж, всупереч вимогам частини 5 статті 427 КПК засуджений не долучив до касаційної скарги копії оскаржуваного вироку суду першої інстанції.
Водночас, засуджений не зазначає в касаційній скарзі, чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.
Таким чином, недодержання засудженим вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху. 

З урахуванням наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд        

постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Білопільського районного суду Сумської області від 18 жовтня 2019 року та на ухвалу Сумського апеляційного суду від 19 березня 2020 року залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали. 

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

            Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                        ОСОБА_3