КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

  Справа №361/7961/19                                                                               Головуючий у І інстанції Васильченко О.В.
  Провадження №22-ц/824/8725/2020                                                       Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
20 липня 2020 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача                                          Голуб С.А.,  
          суддів:                                                             Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О., 
            за участі секретаря судового засідання     Сакалоша Б.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 15 січня 2020 року про забезпечення позову Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
ВСТАНОВИЛА:
 
У вересні 2019 року АТ «Універсал Банк» звернулося до суду першої інстанції з вказаним позовом, посилаючись на те, що 31 березня 2008 року між сторонами було укладено Кредитний договір № 033-2008-959, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 280000 доларів США, зі сплатою 12, 45 % річних за користування кредитом та строком повернення до 10 березня 2028 року.
У зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань у ОСОБА_1 виникла заборгованість в розмірі 84545,75 доларів США, яку АТ «Універсал Банк» і просить стягнути.
Одночасно зі зверненням до суду з позовом АТ «Універсал Банк» подало заяву про забезпечення позову, посилаючись на те, що ОСОБА_1 належить на праві власності однокімнатна квартира АДРЕСА_1 . Враховуючи те, що відсутня заборона відчуження нерухомого майна, це може призвести до відчуження належного відповідачу нерухомого майна, що у свою чергу може унеможливити виконання рішення суду в майбутньому.
На підставі викладеного в заяві про забезпечення позову, АТ «Універсал Банк» просило суд першої інстанції забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна 106712048000), що належить на праві власності ОСОБА_1 .
Ухвалою Подільського районного суду Київської області від 15 січня 2020 року заяву про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна 106712048000), що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, до вирішення спору в суді.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що в забезпечення виконання умов кредитного договору, між сторонами було укладеного договір іпотеки, предметом якого є трикімнатна квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , вартість якої становить 1666742,42 грн., що станом на 31 березня 2008 року становило 330000 доларів США.
Таким чином, повернення відповідачем кредиту в розмірі 84 545, 75 доларів США вже забезпечено іпотекою трикімнатної квартири площею 90,40 кв.м., придбаної за 280 000 доларів США, заставну вартість якої сторони оцінили в 330 000 дол. США.
            Зазначені обставини свідчать про те, що оскаржувану ухвалу суду першої інстанції було постановлено без урахування співмірності заходів забезпечення позову з позовними вимогами.
Окрім того, судом першої інстанції, при постановленні оскаржуваної ухвали суду, не було вирішено питання про зустрічне забезпечення позову, що суперечить вимогам ст. 154 ЦПК України.
На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.
В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від АТ «Універсал Банк» в якому зазначено, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки відповідно до укладеного договору іпотеки була зазначена ринкова вартість об`єкта нерухомого майна у гривнях, а тому не зрозуміло чому відповідачем визначено еквівалент вартості такого об`єкта в доларах.
Окрім того, банк у відзиві на апеляційній скаргу зазначає, що метою обтяження майна є охорона матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з метою забезпечення позивачу реального та ефективного виконання судового рішення, якщо таке ухвалено на користь позивача у справі.
Таким чином, оскаржувана ухвала суду постановлена судом першої інстанції з дотриманням норм процесуального права та не може бути скасована з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі.
            На підставі викладеного у відзиві АТ «Універсал Банк» просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Горовий О.В. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. 
Представник АТ «Універсал Банк» заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Пояснив, що вартість квартири в договорі іпотеки була вказана у розмірі 1666742 грн. Зазначення вартості предмета іпотеки відповідачкою в доларах США по курсу, який існував на час укладення договору іпотеки є неправильним, оскільки в договорі іпотеки вартість до курсу долара США не прив`язувалась. На даний час ринкова вартість квартири, яка перебуває в іпотеці є значно меншою, отже позивач може передбачати, що за рахунок її продажу не буде погашена заборгованість за кредитом.
            Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню враховуючи таке.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову та накладаючи арешт на майно відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому невжиття таких заходів призведе до утруднення виконання можливого рішення суду.
            Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи таке.
  Згідно із ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.
При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.
Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. 
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). 
Як вбачається з матеріалів справи, метою забезпечення зобов`язань за Кредитним договором 003-2008-959 від 31 березня 2008 року, між ОСОБА_1 та банком було укладено договір іпотеки/нерухомого майна від 31 березня 2008 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_3 , яка складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 90,4 кв.м.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що ОСОБА_1 на праві власності належить квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 .
Судова колегія погоджується із судом першої інстанції в тому, що враховуючи значний розмір кредитної заборгованості існує реальна загроза невиконання відповідачкою можливого рішення суду.
Тимчасове обмеження ОСОБА_1 у розпорядженні її власністю в даному випадку є виправданим втручанням у право власності. При цьому відповідачка не обмежена у праві володіння та користування належним їй майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладені норми права та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову була постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 149, 150, 157, 374, 376, 382, 383, 384 України, колегія суддів
 
П О С Т А Н О В И Л А:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 15 січня 2020 року про забезпечення позову Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 21 липня 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді: