УХВАЛА
22 липня 2020 року
м. Київ
справа №234/12481/17
провадження № 61-9140ск20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Калараша А. А. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького апеляційного суду від 06 березня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом,
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Донецького апеляційного суду перебуває вищезазначена апеляційна скарга.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 06 березня 2020 року заяву про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на всю суму грошових коштів. Що залишилися після задоволення вимог за зведеним виконавчим провадженням №49872717 та підлягають перерахуванню боржнику ОСОБА_1 , які знаходяться на рахунку Краматорського МВДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).
У червні 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Донецького апеляційного суду від 06 березня 2020 року, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Вивчивши касаційну скаргу, подані матеріали, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, виходячи з таких підстав.
Так положеннями статті 149 ЦПК України передбачено, що за заявою учасника справ суд має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Так, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів. 
Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову у справі може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки судові рішення щодо відшкодування ОСОБА_2 завданої йому ОСОБА_1 внаслідок ушкодження здоров`я матеріальної та моральної шкоди перебували на примусовому виконанні тривалий час (6-7 років), що свідчило про ухилення ОСОБА_1 від виконання судових рішень, постановлених на користь ОСОБА_2 . 
З огляду на такі обставини, суд вважав співмірним накладення арешту на залишок грошових коштів у розмірі 157 562,65 грн, який підлягав перерахуванню на користь позивача у зв`язку з закінченням зведеного виконавчого провадження №49872717, враховуючи суму грошових коштів у розмірі 131 021,80 грн, яка підлягала сплаті за цим зведеним виконавчим провадженням. Невжиття такого заходу на думку суду може унеможливити виконання рішення суду.
В свою чергу доводи касаційної скарги не спростовують висновки суду апеляційної інстанції з приводу співмірності та доцільності вжиття заходів забезпечення позову, не вказують на те, в чому полягає помилковість вжиття норм права судом апеляційної інстанції, натомість зводяться до формальної незгоди розгляду справи в цілому та виконання судових рішень, що не є безумовною підставою для відкриття касаційного провадження у справі.
У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а відтак у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Донецького апеляційного суду від 06 березня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                                 А. А. Калараш
В. М. Сімоненко
С. П. Штелик