Дата документу 17.07.2020 Справа № 333/378/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 333/378/20                                        Головуючий у 1 інстанції: Наумова І.Й.
№ 22-ц/807/1894/20                                                Суддя-доповідач: Крилова О.В.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2020 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Полякова О.З.
                       Кухаря С.В.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу та розміру аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ

В січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про зміну способу та розміру аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають трьох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На підставі рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 18.04.2008 р. по справі 2-901/08 з відповідача на користь її стягуються аліменти на утримання їх дітей у розмірі 1800 грн., щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Наразі двоє з дітей вже досягли повноліття, тому з відповідача наразі стягуються аліменти лише на утримання сина ОСОБА_6 . Зазначає, що розміру даних аліментів не достатньо, щоб забезпечити потреби дитини відповідного віку. Тому, вважає є підстави для зміни способу та розміру аліментів, які стягуються за вищевказаним рішенням.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд, змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з відповідача на її користь за рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.04.2008 р. у справі №2-901, на утримання їх малолітнього сина – ОСОБА_5 , 2007 р.н., та їх розмір, та стягувати в подальшому дані аліменти у розмірі ј частини від усіх видів доходів (заробітку), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення повноліття.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2020 року позов задоволено частково.
Змінено спосіб та розмір стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.04.2008 року (справа №2-901/08).
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 1/5 частки від доходу платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь держави судовий збір у розмірі 840, 80 гривень.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Також не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити частково та присудити до стягнення з нього аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який ІНФОРМАЦІЯ_7 . розірваний, що підтверджується копіями свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 та свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с.7,8).

Від шлюбу сторони мають трьох дітей, двоє з яких вже повнолітні, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 є неповнолітнім, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9)

З копії рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.4.2008 р. по справі 2-901/08 вбачається, що сторони по справі є батьками трьох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Даним рішення суду присуджено стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання цих трьох дітей, у розмірі 1800 грн., щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. З березня 2019 р. з ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти стягуються лише на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 , у зв`язку з досягненням іншими дітьми повноліття (а.с.10).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 вказувала, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, є недостатнім для задоволення потреб їхнього неповнолітнього сина в розвитку та вихованні.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка обґрунтовувала свої вимоги положеннями ч. 1 ст. 192 СК України, при цьому просила суд змінити спосіб стягнення аліментів – у твердій грошовій сумі.

Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи, неповнолітній ОСОБА_5 зареєстрований у АДРЕСА_1 разом з матір`ю. 

Відповідач працює слюсарем-сантехніком в Будівельно-монтажному управлінні №3 ПрАТ «Домобудівний комбінат №4», яке розташоване у м. Києві, що підтверджується копією довідки з місця роботи, середньомісячний заробіток відповідача за попередній рік склав 16633 грн. З даної довідки та копії вимоги державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області від 23.02.2019 р. адресованої на місце роботи відповідача, вбачається, що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів, яка стягується щомісячно частинами, разом з присудженими аліментами (а.с.27, 33)

01.04.2017 р. відповідач уклав шлюб зі ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 . Від даного шлюбу відповідач має малолітню дитину – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , дружина відповідача – ОСОБА_7 має на утриманні неповнолітнього сина – ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с.28, 29, 30)

Відповідно до наказу директора ТОВ «ПРОТЕКТОР ПЛЮС» №01.03.18-Кв дружина відповідача перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 26.03.2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_10 (а.с.31).

Відповідно до копії наказу директора ТОВ «ПРОТЕКТОР ПЛЮС» №03.02.2019-КЗ від 12.02.2019 р. ОСОБА_7 звільнена із займаної посади бухгалтера за угодою сторін (а.с.32).

Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" та ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України передбачають, що батьки повинні проявляти турботу про дітей, утримувати їх до досягнення повноліття. 

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч.1 ст. 182 СК України, при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

З огляду на наведене, визначений попереднім судовим рішенням розмір аліментів на утримання сина сторін в сумі 600 грн на місяць є меншим за встановлений законом мінімум, що є прямим порушенням прав дитини.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що на утриманні відповідача перебувають непрацездатні дружина та малолітня дочка апеляційним судом оцінюються критично, оскільки утримання інших його неповнолітніх дітей не може ставитися в залежність від наведених обставин в сукупності з тим, що платник є фізично здоровою та працездатною особою, а його дружина отримує соціальну допомогу. Наведені обставини вже були враховані судом першої інстанції при задоволенні позовних вимог. 

Твердження ОСОБА_2 , що стягнення аліментів в розмірі 1/5 частки є за своєю суттю збільшенням розміру аліментів, є необґрунтованими. Така зміна забезпечить більш оперативну адаптацію розміру аліментів до економічної ситуації та буде сприяти кращому захисту інтересів дитини та забезпечуватиме її належний фізичний, розумовий та моральний розвиток.

За матеріалами справи (а.с27) дохід відповідача становить ((217454-41879):13) = 13505 гр. на місяць, що дозволяє йому сплачувати на утримання дитини 1/5 частку доходу без будь-якої майнової шкоди для інших утриманців. при цьому судова колегія враховує також його ставлення до сплати аліментів, наявність заборгованості по попереднім платежам.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та матеріали справи не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Так, в апеляційній скарзі позивач посилається на те, що суд не дослідив майновий стан позивача, який значно менший за майновий стан відповідача - розмір його заробітку. Разом з тим, розмір аліментів на користь відповідача були стягнені на утримання сина у частці від доходів відповідача, з урахуванням народження іншої дитини. До того ж визначений судом розмір утримання, з огляду на розмір заробітку відповідача, забезпечуватиме дитині утримання на рівні не нижчому встановленого законом.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. 

Залишаючи апеляційні скарги без задоволення апеляційний суд також керується закріпленим у ст. 141 СК України принципом рівності обов`язків батьків по утриманню дитини та враховує, що позивачка та відповідач повинні забезпечити дитині рівні частки утримання.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційних скарг апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382  ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2020 рокупо цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст постанови складено 17 липня 2020 р.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        О.З. Поляков

                                                                               С.В. Кухар