ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" вересня 2020 р.                         м.Київ                           Справа№ 910/8225/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Яковлєва М.Л.
суддів:            Дикунської С.Я. 
          Шаптали  Є.Ю. 

за участю секретаря судового засідання: Майданевич Г.А.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 02.09.2020 року у справі №910/8225/20 (в матеріалах справи).
   
Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги акціонерного товариства "Українська залізниця"
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.07.2020
у справі №910/8225/20 (суддя Мудрий С.М.)
за позовом       товариства з обмеженою відповідальністю НВП "Корпорація КРТ"
до    акціонерного товариства "Українська залізниця"
про визнання результатів торгів незаконними та зобов`язання вчинити дії.

          В С Т А Н О В И В :
У червні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю НВП «Корпорація КРТ» (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі-відповідач) про визнання результатів торгів незаконними та зобов`язання вчинити дії, а саме:
- визнати незаконним та скасувати рішення відповідача про відхилення конкурсної пропозиції по лоту №4 позивача за наслідками оцінки в процедурі закупівлі (тендер №50833), що проводиться із використання порталу електронних закупок Європейського банку реконструкції і розвитку ЕСЕРР;
- визнати незаконним та скасувати рішення відповідача про обрання переможцем та присудження контракту по лоту №4 конкурсній пропозиції Vossloh Fastening System GmbH/Germany за наслідками оцінки в процесі закупівлі (тендер №50833), що проводився із використання порталу електронних закупок Європейського банку реконструкції і розвитку;
- зобов`язати відповідача повторно провести оцінку тендерних пропозицій учасників процедури закупівлі (тендер №50833), що проводиться із використання порталу електронних закупок Європейського банку реконструкції і розвитку ЕСЕРР.
Одночасно з позовом від позивача надійшла до Господарського суду міста Києва заява про вжиття заходів до забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення заборони відповідачу вчиняти дії щодо укладення контракту з переможцем тендеру №50833 в системі ЕСЕРР (лот №4), що буде ним визначений серед учасників тендеру №50833 в системі ЕСЕРР (лот №4) у разі скасування/втрати чинності/визнання незаконним рішення АТ «Українська залізниця», що прийняте за результатом торгів, проведених 27 лютого 2020 року, за яким переможцем визначено учасника Vossloh Fastening System GmbH та прийняття відповідних зобов`язань внаслідок оголошення такого учасника переможцем по лоту №4 «Скріплення рейкові пружне анкерне для рейок типу Р65 в комплекті».
В обґрунтування заяви позивачем зазначено, що наявність оскаржуваного рішення відповідача, відхилення тендерної пропозиції позивача та протиправне присудження контракту іноземному учаснику, фактично призводить до припинення господарської діяльності позивача, який в такий спосіб позбавляється основного засобу отримання прибутку.
Також заявник звертає увагу на те, що у провадженні Господарського суду міста Києва знаходиться справа №910/7633/20 за позовом Plastwil Sp.zo.o. (Пластвіль, Товариство з обмеженою відповідальністю) (Польща) до акціонерного товариства «Українська залізниця» (м. Київ) про визнання незаконними та скасувати результати проведених відповідачем 27 лютого 2020 року торгів: ідентифікаційний номер тендера - 50833, найменування тендера - Компоненти верхньої будови залізничної колії, проект - Модернізація пріоритетних залізодорожніх ліній акціонерного товариства «Українська залізниця», за лотом № 4» кріплення рейкове пружне з анкером Р65 в комплекті - 569296 комплектів" та зобов`язати відповідача укласти з ним договір на виконання замовлення за торгами від 27 лютого 2020 року (провадження відкрито 03.06.2020 року).
Предмет спору у справі №910/7633/20 є тотожним предмету спору у справі №910/8225/20, але різні позовні вимоги.
У разі вирішення справи №910/7633/20 по суті та задоволення позовних вимог у повному об`ємі за результатами розгляду справи, рішення суду, що вступить у законну силу в такому випадку, буде підлягати виконанню зі сторони відповідача шляхом укладення договору із Plastwil Sp.zo.o., що, в свою чергу, унеможливить та зробить неактуальним виконання рішення суду у справі №910/8225/20, якщо остаточне рішення у цій справі буде прийнято на користь ТОВ НВП «Корпорація КРТ» пізніше, ніж у справі №910/7633/20.
Враховуючи саме об`єм позовних вимог у справі №910/7633/20, зокрема, про зобов`язання відповідача укласти за результатами тендер (ідентифікаційний номер тендера - 50833) договір з Plastwil Sp.zo.o., як з переможцем цього тендеру, зумовило необхідність ТОВ НВП «Корпорація КРТ» звернутись до господарського суду із даною заявою про забезпечення позову.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 у справі №910/8225/20 заяву товариства з обмеженою відповідальністю НВП "Корпорація КРТ" про забезпечення позову задоволено повністю. Заборонено акціонерному товариству "Українська залізниця" вчиняти дії щодо укладення контракту з переможцем тендеру №50833 в системі ЕСЕРР (лот №4), що буде визначений АТ "Українська залізниця" серед учасників тендеру №50833 в системі ЕСЕРР (лот №4) у разі скасування/ втрати чинності/ визнання незаконним рішення АТ "Українська залізниця", що прийняте за результатом торгів, проведених 27 лютого 2020 року, за яким переможцем визначено учасника Vossloh Fastening System GmbH та прийняття відповідних зобов`язань внаслідок оголошення такого учасника переможцем по лоту №4 "Скріплення рейкові пружне анкерне для рейок типу Р65 в комплекті". Стягувач за ухвалою суду: товариство з обмеженою відповідальністю "НВП "Корпорація КРТ". Боржник: акціонерне товариство "Українська залізниця".
Приймаючи вказане судове рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що обраний заявником захід забезпечення позову відповідає вимогам процесуального законодавства, зокрема вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін.  
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 у справі №910/8225/20 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпеченні позову відмовити повністю. Крім того, відповідачем заявлено клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що оскаржуване судове рішення є необґрунтованим, прийняте з неповним з`ясуванням та за недоведеності обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм процесуального права.
Крім того, скаржник вказує на те, що позивачем не зазначено та належним чином не доведено у своїй заяві про забезпечення позову достатніх підстав вважати, що рішення суду у разі ухвалення його на користь позивача не зможе бути виконане.  
Також скаржник посилається на неспівмірність співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких позивач звернувся до суду, та майнових наслідків заборони йому здійснювати певні дії. 
Скаржник стверджує, що заходами забезпечення позову, визначеними в оскаржуваному судовому рішенні, судом заборонено виконання судового рішення у справі №910/7633/20, в разі його ухвалення на користь позивача.   
Теж скаржник стверджує, що судом першої інстанції порушено норми ч.12 ст.137 ГПК України.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2020, справу №910/8225/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Дикунська С.Я., Шаптала Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.08.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою акціонерного товариства "Українська залізниця" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 у справі №910/8225/20; розгляд апеляційної скарги акціонерного товариства "Українська залізниця" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 у справі №910/8225/20 призначено на 02.09.2020 о 12:20 год.; встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ять днів з дня вручення даної ухвали.     
          Позивач не скористався своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надав суду відзив на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст.263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення.  
02.09.2020 в судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив задовольнити її, а оскаржуване судове рішення скасувати та відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.
В свою чергу, представник позивача в даному судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарг та просив залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін,  як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог законодавства України.  
Відповідно до ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
          Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.  
У відповідності до ст.136 ГПК України   господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених   ст. 137 цього Кодексу   заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. (ч.1 ст.137 ГПК України).
Отже, забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Враховуючи положення ч.11   ст.137 ГПК України, суд зобов`язаний з`ясувати, чи тотожні за змістом заявлені заходи забезпечення позову задоволенню заявлених позовних вимог, та не повинен вживати заходів забезпечення позову, якщо здійснення таких заходів забезпечення позову практично є задоволенням заявлених позовних вимог, і при цьому спір не вирішується по суті.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у справах № 906/824/17 (ухвала від 07.08.2018 ) та № 902/483/18 (постанова від 21.01.2019). 
Як свідчать матеріали справи, предметом позову у даній справі є визнання незаконним та скасування рішення відповідача про відхилення конкурсної пропозиції по лоту №4 позивача за наслідками оцінки в процедурі закупівлі (тендер №50833), що проводиться із використання порталу електронних закупок Європейського банку реконструкції і розвитку ЕСЕРР, та визнання незаконним та скасування рішення відповідача про обрання переможцем та присудження контракту по лоту №4 конкурсній пропозиції Vossloh Fastening System GmbH/Germany за наслідками оцінки в процесі закупівлі (тендер №50833), що проводився із використання порталу електронних закупок Європейського банку реконструкції і розвитку, а також зобов`язання відповідача повторно провести оцінку тендерних пропозицій учасників процедури закупівлі (тендер №50833), що проводиться із використання порталу електронних закупок Європейського банку реконструкції і розвитку ЕСЕРР.
Позивач стверджує, що у разі вирішення справи №910/7633/20 по суті та задоволення позовних вимог у повному об`ємі за результатами розгляду справи, рішення суду, що вступить у законну силу в такому випадку, буде підлягати виконанню зі сторони відповідача шляхом укладення договору із Plastwil Sp.zo.o., що, в свою чергу, унеможливить та зробить неактуальним виконання рішення суду у справі №910/8225/20, якщо остаточне рішення у цій справі буде прийнято на користь ТОВ НВП «Корпорація КРТ» пізніше, ніж у справі №910/7633/20.   
Крім того, оскільки позивач звернувся до господарського суду з позовними вимогами немайнового характеру та судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
У немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, яка викладена у постанові від 16.08.2018 по справі №910/1040/18.
Крім того, за приписами ст. 9 Конституції України, статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" і статті 4 ГПК України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.
Водночас ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Н. проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Відповідно до ч.ч. 2, 3   ст. 6 Закону України "Про публічні закупівлі"   закупівля товарів, робіт і послуг за кошти кредитів, позик, грантів, що надані відповідно до міжнародних договорів України Міжнародним банком реконструкції та розвитку, Міжнародною фінансовою корпорацією, Багатостороннім агентством з гарантування інвестицій, Міжнародною асоціацією розвитку, Європейським банком реконструкції та розвитку, Європейським інвестиційним банком, Північним інвестиційним банком, а також іншими міжнародними валютно-кредитними організаціями, здійснюється згідно з правилами і процедурами, встановленими цими організаціями з урахуванням принципів, встановлених у частині першій   статті 5 цього Закону, а в разі невстановлення таких правил і процедур - відповідно до цього   Закону. Закупівля товарів, робіт і послуг на умовах співфінансування в рамках проектів, що реалізуються за рахунок кредитів, позик, грантів організацій, зазначених у частині другій цієї статті, здійснюється згідно з правилами і процедурами, встановленими цими організаціями, а в разі невстановлення таких правил і процедур - відповідно до цього   Закону.
Як свідчать матеріалів справи, фінансування предмету закупівлі передбачено здійснювати за рахунок коштів Європейського банку реконструкції та розвитку, тому закупівля від 27.02.2020 проводилась згідно Правил та принципів закупівлі, затверджених цим банком від 01.11.2017.
Пунктом п. 2.12. Правил передбачено, що у разі, якщо в будь-який момент в процесі закупівлі або відбору консультантів щодо контракту, що фінансується банком, навіть після присудження контракту, банк виявляє, що закупівля, відбір, присудження або управління контрактом, включаючи будь-які узгодження зміни або відхилення від такого контракту, що не були проведені належним чином відповідно до узгоджених процедур, банк негайно проінформує про це клієнта і викладе причини такого рішення. Контракт може перестати бути правочином для фінансування банком, і решта коштів виділених на контракт може бути анульована. Якщо клієнт приступив до укладення такого контракту після того, як було отримано "не заперечення" банку, банк може заявити, що такий контракт не є правочином для його фінансування на тій підставі, що узгодження було засновано на неповній, неточній або тією, що вводить в оману, наданої клієнтом, інформації про закупівля або виконання контракту, або якщо він визначить, що клієнт або учасник-переможець конкурсу використовував заборонені практики.
          Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що між обраним позивачем заходом забезпечення позову і предметом позову наявний прямий зв`язок, а також через невжиття заходів до забезпечення позову виконання рішення за його позовом, у разі укладення відповідачем договору з Plastwil Sp.zo.o., може бути суттєво утруднене або порушене його право отримати ефективний захист, та зумовити необхідність здійснення ним інших судових проваджень. Крім того, такі дії можуть завдати збитків самому замовнику, який може бути позбавлений фінансування для реалізації проекту закупівлі.
Відтак, з метою запобігання      ускладненню/неможливості ефективного захисту/поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, а також враховуючи, що невжиття заходів до забезпечення позову може фактично унеможливити захист порушених прав і інтересів в обраний заявником спосіб, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність задоволення судом першої інстанції заяви про забезпечення позову.
Посилання скаржника на те, що судом першої інстанції порушено норми ч.12 ст.137 ГПК України, колегією суддів відхиляються з огляду на таке.     
У відповідності до ч.12 ст.137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру. 
Водночас, як вірно встановлено судом першої інстанції, процедура закупівлі (тендер №50833) проводилася не від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом. 
За змістом пунктів 1, 20, 23 Статуту акціонерного товариства "Українська залізниця", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 № 735 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 р. № 938) акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі - товариство) є юридичною особою, що утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 № 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"; Товариство діє на принципах повної господарської самостійності і самоокупності, несе відповідальність за наслідки своєї господарської діяльності та виконання зобов`язань; Товариство не відповідає за зобов`язаннями держави, а держава не відповідає за зобов`язаннями товариства. Товариство несе відповідальність за своїми зобов`язаннями у межах належного йому майна, набутого на праві власності відповідно до законодавства.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суд першої інстанції, що встановлена положеннями ч.12 ст.137 ГПК України заборона не стосується вказаних правовідносин, оскільки процедура закупівлі (тендер №50833) проводиться відповідачем як суб`єктом господарювання (юридичною особою приватного права).
Також відхиляються посилання скаржника на те, що заходами забезпечення позову, визначеними в оскаржуваному судовому рішенні, судом першої інстанції заборонено виконання судового рішення у справі №910/7633/20, оскільки станом на момент винесення оскаржуваного судового рішення спір у справі №910/7633/20 не був вирішений, а також скаржник не позбавлений права у разі ухвалення рішення у вказані справі звернутися до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову.         
Інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.    
При цьому, колегією суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення, яким задоволено заяву про забезпечення позову, відповідає законодавству та матеріалам справи, а тому відсутні підстави для його скасування чи зміни. Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Судові витрати на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржника. 
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 252, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -
                                                     П О С Т А Н О В И В :
                 1.Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Українська залізниця" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 у справі №910/8225/20 залишити без задоволення. 
                 2.Ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.07.2020 у справі №910/8225/20 залишити без змін.  
           3.Судові витрати покласти на акціонерне товариство "Українська залізниця".   
4. Матеріали справи №910/8225/20 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.
           Повний текст судового рішення складено 14.09.2020.

Головуючий суддя                                                            М.Л. Яковлєв 

Судді                                                                                С.Я. Дикунська

                                                                                Є.Ю. Шаптала