ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/5828/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  14 липня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                              Файдюка В.В.
суддів:                                                  Земляної Г.В.
                                                            Мєзєнцева Є.І.
При секретарі:                              Марчук О.О.
          
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ-Буд-ЛТД" до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення, -
В С Т А Н О В И В :
Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ-Буд-ЛТД" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Київської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про коригування заявленої митної вартості товару від 10 вересня 2019 року №UA125000/2019/000540/2.
Позов мотивовано протиправністю коригування контролюючим органом митної вартості імпортованого позивачем товару, незважаючи на надання декларантом усіх необхідних документів для митного оформлення та визначення митної вартості товару за першим (основним) методом, та безпідставністю застосування другорядного (резервного) методу визначення митної вартості товарів при винесенні оскаржуваного рішення без наявності для того встановлених митним законодавством підстав.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2020 року даний позов задоволено повністю.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Доводи скарги мотивовані тим, що відповідач обґрунтовано, на його думку, відмовив у визнанні заявленої позивачем митної вартості товару, оскільки у наданих ТОВ "Світ-Буд-ЛТД" документах містились розбіжності, які перешкоджали визначенню митної вартості товару за першим методом. Водночас, через ненадання декларантом додатково витребуваних документів Митниця правомірно прийняла оспорюване рішення про коригування митної вартості товарів на підставі наявної у неї інформації щодо ціни на відповідний товар. 
В апеляційній скарзі також було заявлено клопотання про заміну Київської митниці Державної фіскальної служби, як відповідача по даній справі, на її правонаступника - Київську митницю Держмитслужби.
Так, з матеріалів вказаного клопотання вбачається, що Київська митниця Держмитслужби, як правонаступник Київської міської митниці Державної фіскальної служби України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02 жовтня 2019 року № 858 "Про утворення територіальних органів Державної митної служби", розпочала свою роботу з 08 грудня 2019 року відповідно до наказу від 06 грудня 2019 року № 7.
Необхідність здійснення заміни відповідача у справі заявник обґрунтовує тим, що діяльність органів Київської міської митниці Державної фіскальної служби України була припинена та всі функції та повноваження переходять до територіальних органів Державної митної служби.
Відповідно до статті 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що Київською митницею Держмитслужби повністю підтверджено наявність підстав, які визначені в статті 52 КАС України, щодо здійснення заміни відповідача її правонаступником, а тому, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання про заміну Київської міської митниці Державної фіскальної служби як відповідача по даній справі на її правонаступника Київську митницю Держмитслужби є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому він заперечує проти задоволення скарги, наполягає на законності оскаржуваного рішення. Доводи відзиву аналогічні доводам позовної заяви.
Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 статті 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю «Світ-Буд ЛТД» зареєстроване як юридична особа 19 січня 2017 року, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.42-43).
Між ТОВ «Світ-Буд ЛТД» (Покупець) і Shunde Textiles Import and Export Company of Guangdong (Продавець) укладено контракт на поставку товару №30-SB від 22 квітня 2019 року, згідно пункту 1.1. якого продавець зобов`язується поставити, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар за кількістю, асортиментом і вартістю, узгодженими в інвойсі щодо кожної поставки (а.с.17-21).
Згідно з п.2.1. зазначеного контракту, ціни на кожну конкретну партію товару визначені в інвойсі та встановлені в доларах США.
Відповідно до п.3.1. контракту, покупець повинен оплатити товар банківським переказом в розмірі 30% передоплати від загальної суми інвойсу і баланс 70% перед відправкою.
Оплата може здійснюватися на інших умовах, про які окремо зазначається в інвойсах до кожної партії товару (п.3.2. контракту).
Згідно п. 4.2. контракту, умови поставки за цим контрактом вказуються в інвойсі відповідно до Інкотермс 2010. Місце загрузки - Гуанчжоу.
Зокрема, в інвойсі №19Т891-SLD8065 від 16 липня 2019 року (а.с.96) зазначено наступні умови поставки: FOB Nansha CHINA.
Судом встанволено, що перевезення товару морем (фрахт) здійснювалося за договором транспортного експедирування №06/17-2017 від 15 червня 2017 року, укладеним між ТОВ «Світ-Буд ЛТД» та ПП «Транскарго» (а.с.31-36).
Отримавши придбаний за контрактом товар, а саме: світильники електричні настільні або світильники, що використовуються біля ліжка, з комбінованих матеріалів, не містять радіопередавачів та приймачів, уповноважена особа позивача подала до Київської митниці ДФС електронну митну декларацію №UA125200/2019/626454 від 09 вересня 2019 року (а.с.93-94).
Позивач визначив митну вартість товару за основним (першим) методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Зокрема, визначена позивачем митна вартість становила 585 393,41 грн.
На підтвердження митної вартості товару позивач надав відповідачу пакет документів, передбачений ч.2 статті 53 Митного кодексу України, про що вказано у графі 44 поданої електронної митної декларації.
Так, до митної декларації №UA125200/2019/626454 від 09 вересня 2019 року на підтвердження заявленої митної вартості було додано, серед іншого, наступні документи:
- (0271) пакувальний лист від 16 липня 2019 року б/н (а.с.23);
- (0380) інвойс від 16 липня 2019 року №19Т891-SLD8065 (а.с.24);
- (0705) коносамент від 27 липня 2019 року № G0119071849 (а.с.27);
-(0730) міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR) від 06 вересня 2019 року №346 (а.с.38)
- (0862) декларація про походження товару від 16 липня 2019 року №19Т891-SLD8065 (а.с.115);
- (3001) банківський платіжний документ від 10 травня 2019 року №41 (а.с.25);
- (3001) банківський платіжний документ від 08 серпня 2019 року №60 (а.с.26);
- (3007) документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 05 вересня 2019 року №500 (а.с.39);
- (3014) прейскурант (прайс-лист) виробника від 16 липня 2019 року б/н (а.с.102);
- (4104) зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу від 22 квітня 2019 року №30-SB (а.с.17-21);
- (4207) договір про надання послуг митного брокера від 13 липня 2019 року №40;
- (4301) договір (контракт) про перевезення від 15 чвервня 2017 року № 06/17-2017 (а.с.31-36);
- (9000) доручення від 16 червня 2019 року №20/07;
- (9000) доручення від 31 сепрня 2019 року б/н (а.с.114);
- (9000) переклад експортної декларації від 26 липня 2019 року №515320190539037006 (а.с.29-30);
- (9610) експортна декларація від 26 липня 2019 року №515320190539037006 (а.с.28).
Відповідачем направлено на адресу декларанта повідомлення засобами електронної пошти про необхідність надання додаткових документів (а.с.15).
Представник позивача ТОВ «Вант ЛТД» листом вих. 10/09 від 10 вересня 2019 року (а.с.16) надав митному органу: договір на транспортно-експедиційні послуги від 15 червня 2017 року №06/17-2017; довідку про транспортні витрати від 05 вересня 2019 року №500; доручення б/н від 31 серпня 2019 року; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг №1660 від 05 вересня 2019 року; прайс-лист виробника від 16 липня 2019 року б/н; платіжне доручення в іноземній валюті від 10 травня 2019 року №41; платіжне доручення від 08 серпня 2019 року №60; копію митної декларації країни відправлення від 26 липня 2019 року №515320190539037006; переклад митної декларації країни відправлення від 26 липня 2019 року №515320190539037006.
Також зазначеним листом представник позивача повідомив, що документи на підтвердження витрат на страхування не надаються, оскільки товар не страхувався.
За результатами перевірки митної декларації і додатково поданих документів Київська митниця ДФС винесла картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 10 вересня 2019 року №UA125200/2019/00154 (а.с.118-119) і прийняла рішення про коригування заявленої митної вартості товарів від 10 вересня 2019 року №UA125000/2019/000540/2 (а.с.120).
У вказаному рішенні митний орган не погодився із заявленою митною вартістю товарів та визначив її за резервним методом визначення митної вартості товарів на рівні 3,77 дол. США за одиницю товару.
Сума переплати митних зборів після коригування митної вартості становить 104 380,04 грн.
При цьому відпдовідач виходив з того, що за результатами розгляду поданих разом з митною декларацією документів встановлено, що вони містять розбіжності та не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Зокрема, до митного оформлення не надано заявку, рахунок на оплату послуг транспортного експедирування та банківські документи на підтвердження їх оплати попри те, що згідно п.4.1. та п. 4.3. договору транспортного експедирування від 15 червня 2017 року №06/17-2017 оплата послуг здійснюється на умовах передоплати. Також в наданому до оформлення платіжному дорученні від 10 травня 2019 року №41 зазначено інший інвойс, ніж той, що було надано митному органу під час оформлення товару. Відповідно до наданого коносаменту від 27 липня 2019 року №G0119071849 доставка вантажу здійснювалася на судні HUANGPU CHIWAN BARGE, в той же час, в гр. 21 МД №UA125200/2019/626454 зазначено судно HAMPSHIRE TRADER. Також відповідач зазначив, що наданий прайс-лист не може бути прийнято до уваги, оскільки він не містить умов платежу, терміну поставки, характеру тари та упаковки, терміну дії, контактної інформації про продавця тощо. Надані копії банківських платіжних документів не підтверджують заявлену митну вартість, оскільки підготовлені без дотримання вимог Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 21 січня 2004 року №22.
В якості джерела інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості, зазначено митну декларацію від 23 серпня 2019 року №UA902010/2019/107298, згідно якої рівень митної вартості товару становить 3,77 дол. США/кг.
Вважаючи вказані дії та рішення відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача були відсутні обґрунтовані підстави для сумніву у правомірності заявленої позивачем митної вартості за ціною контракту, оскільки позивач надав Митниці для митного оформлення імпортованого товару всі необхідні документи, передбачені ч.2 статті 53 МК України. Подані документи чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, які підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно вимог ч.ч. 4, 5 статті 58 МК України.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
У статті 49 Митного кодексу України (далі - МК України) визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно ч.1 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм МК України.
Згідно ч.1, 2 статті 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації
У ч. 2, 3, 5 статті 53 МК України визначено перелік документів, які декларант повинен подавати для підтвердження митної вартості товару, заявленої у декларації, і методу, обраного для її обчислення. До таких документів належать: декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу), якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню, якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Прямо передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
У п.п. 3.16, 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15 лютого 2011 року №3018-VI визначено, що на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Відповідно до пп. 4.5.10 п. 4.5 розділу 4 Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року № 631 перевірка правильності визначення митної вартості товарів належить до митних формальностей, що виконуються при митному оформленні митної декларації. 
Частиною 1 статті 54 МК України регламентовано, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Згідно п.1 ч.4, ч. 5, 6 статті 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.
Разом з тим, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.
При цьому, законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмови у митному оформленні. Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.
Відтак, приписи вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.
Відповідно до ч. 2, 4, 5, 10 статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: 1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням; 2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей,напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів; 3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України; 4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця; 5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 7) витрати на страхування цих товарів.
Отже, з викладених правових норм вбачається, що єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у статті 53 МК України; 2)  ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації на підтвердження саме числового значення заявленої митної вартості; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення безпосередньо митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному.
При цьому, варто зазначити, що митний орган має право витребовувати у декларанта лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України.
Як встановлено судом першої інстанції, позивач подав всі необхідні документи для визначення митної вартості товару за першим методом, які передбачено ч. 2 статті 53 МК України.
Так, товар за контрактом від 22 квітня 2019 року №30-SB поставлявся на умовах поставки FOB Nansha, про що зазначено в інвойсі від 16 липня 2019 року №19Т891-SLD8065, а також в поданій до оформлення митній декларації від 09 вересня 2019 року №UA125200/2019/626454.
Згідно з Правилами Incoterms®, 2010, умови поставки FOB передбачають, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження - Nansha. З цього моменту усі витрати і ризики чи втрати ушкодження товару повинен нести покупець.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем до заявленої митної вартості, окрім інвойсної вартості товару, було включено також витрати на транспортування товарів до місця їх ввезення на митну територію України. Страхування товару не здійснювалося, про що ТОВ «Світ-Буд ЛТД» повідомило митний орган через свого представника листом від 10 вересня 2019 року №10/09 (а.с.16).
Також позивачем надано до оформлення інвойс від 16 липня 2019 року №19Т891-SLD8065, на підтвердження транспортних витрат - договір транспортного експедирування від 15 червня 2017 року №06/17-2017, коносамент від 27 липня 2019 року №G0119071849, довідку щодо транспортних витрат №500 від 05 вересня 2019 року.
Митний орган вважає, що довідка про транспортні витрати не є достатнім підтвердженням такої складової митної вартості як вартість витрат на транспортування товару, у зв`язку з чим витребував у позивача заявки, рахунки на оплату послуг транспортного експедирування та банківські документи на підтвердження їх оплати, з чим колегія суддів категорично не погоджується.
Відповідно до Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 599, до документів, які підтверджують вартість перевезення, можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів.
Проте, наведений у Правилах перелік документів, що надаються декларантом для підтвердження витрат на транспортування, не є вичерпним.
Оскільки законодавством про державну митну справу не визначено вичерпного переліку документів, що надаються декларантом на підтвердження розміру витрат на транспортування товарів, надана перевізником відповідна довідка є допустимим доказом розміру таких витрат.
Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом в постанові від 31 травня 2019 року у справі № 804/16553/14.
Відтак, подані позивачем до оформлення документи на підтвердження транспортних витрат були достатні для здійснення перевірки митним органом такої складової митної вартості як витрати на транспортування товару до кордону, що виключало необхідність запиту додаткових документів, зокрема, заявки, рахунку на оплату послуг транспортного експедирування та банківських документів на підтвердження їх оплати.
Щодо зауважень митного органу про те, що в платіжному дорученні від 10 травня 2019 року №41 зазначено інвойс від 09 травня 2019 року №YY-F-909, а до митного оформлення надано інвойс від 16 липня 2019 року №19Т891-SLD8065, слід зазначити наступне.
Згідно п. 3.1. контракту від 22 квітня 2019 року №30-SB, покупець оплачує за товар банківським переказом передоплату в розмірі 30% від загальної суми інвойсу та баланс в розмірі 70% перед відправкою товару.
Так, позивачем до митного оформлення було подано 2 (два) платіжних доручення: від 10 травня 2019 року №41 на суму 6800,00 дол. США та від 08 серпня 2019 року №60 на суму 14906, 52 дол. США.
З огляду на те, що інвойс від 16 липня 2019 року №19Т891-SLD8065 виставлено на суму 21 706,52 дол. США, проте сплачено за платіжним дорученням від 08 серпня 2019 року №60 лише в частині на суму 14 906, 52 дол. США, різниця в розмірі 6800, 00 дол. США сплачена за іншим платіжним дорученням від 10 травня 2019 року №41 як попередня оплата на підставі проформи-інвойсу.
Відтак, в цій частині також відсутні будь-які розбіжності в документах, а позивачем надано до оформлення банківські (платіжні) документи на підтвердження здійснення оплати за поставлений товар в повному обсязі на суму, зазначену в інвойсі від 16 липня 2019 року №19Т891-SLD8065, який і було подано до митного оформлення.
Щодо відсутності в поданих до оформлення платіжних дорученнях дати, підпису та відбитку штампу банку, суд зазначає таке.
Відповідно до п. 1.4 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28 липня 2008 ркоу №216, платник не позбавлений права надсилати платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах до уповноваженого банку як у паперовій формі, так і у формі електронного розрахункового документа за допомогою систем дистанційного обслуговування «клієнт-банк», «клієнт-Інтернет-банк» тощо. Розрахунки за допомогою систем дистанційного обслуговування "клієнт-банк", "клієнт-Інтернет-банк" тощо здійснюються відповідно до порядку, визначеного нормативно-правовими актами Національного банку з питань здійснення безготівкових розрахунків у національній валюті в Україні.
Так, положення Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою НБУ від 21 січня 2004 року №22, не містять жодних посилань на обов`язковість проставлення відбиток печатки банку при здійсненні розрахунків за допомогою систем дистанційного обслуговування.
Натомість, в наданих до оформлення платіжних дорученнях в графі «Відмітки банку» міститься дата, код банку та відмітка про виконання.
Щодо посилання митного органу на те, що доставка товару згідно коносаменту від 27 липня 2019 року №G0119071849 здійснювалася на судні HUANGPU CHIWAN BARGE, в той час, як в гр. 21 МД №UA125200/2019/626454 зазначено судно HAMPSHIRE TRADER, слід зазначити таке.
В матеріалах справи міститься довідка ПП «Транскарго», з яким у позивача був укладений договір транспортного експедирування від 15 червня 2017 року №06/17-2017, в якій викладено пояснення щодо виявлених митним органом розбіжностей (а.с.41).
Крім того, відповідач жодним чином не обгрунтував, як зазначені ним в оскаржуваному рішенні розбіжності можуть вплинули на числові значення митної вартості товару. 
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Під час митного оформлення ввезеного позивачем товару Митниця дійшла висновку про те, що у наданих документах містяться розбіжності та відсутні всі дані відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості. Зокрема, відсутня інформація щодо умов платежу, термінів поставки, характеру тари в прайс-листі.
Проте колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості доводів Митниці, оскільки вказані підстави для витребовування додаткових документів за умов повноти, відсутності підробки, об`єктивної достатності і належності поданих позивачем обов`язкових документів, передбачених положеннями ч. 2 статті 53 МК України, за якими математично можливо визначити митну вартість товару за першим методом, виключають обґрунтованість сумнівів митного органу щодо заявленої митної вартості товару.
Аналіз положень ч. 3 статті 53, статті 54, статті 58 МК України дає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України.
Митниця має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов`язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.
З метою усунення розбіжностей у документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з`ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в ч.3 статті 53 МК України.
Проте, судом встановлено, а відповідачем не спростовано, що позивачем до митного оформлення надано всі необхідні документи для визначення за першим методом вартості товару, які передбачено ч.2 статті 53 МК України. Водночас, виявлені відповідачем розбіжності та неповнота інформації у наданих документах не відповідають дійсності, оскільки надані позивачем документи не містили ознак підробки, об`єктивно підтверджували всі числові значення складових митної вартості товарів, а наявні в цих документах дані не містили розбіжностей.
Таким чином, у Митниці об`єктивно були відсутні обґрунтовані підстави для витребування додаткових документів у цьому випадку та відмови у визнанні заявленої позивачем митної вартості товарів за першим методом.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість прийняття митним органом оскаржуваного рішення та, відповідно, коригування митної вартості товару позивача за другорядним методом, а саме за ціною подібних товарів.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення про коригування митної вартості товару №UA125000/2019/000540/2 від 10 вересня 2019 року є необгрунтованим, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення відповідно до норм матеріального та процесуального права.   
Отже при винесення оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331  КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Здійснити заміну відповідача у справі з Київської митниці Державної фіскальної служби на Київську митницю Держмитслужби.
Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2020 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.
Повний текст рішення виготовлено 14 липня 2020 року.

Головуючий суддя:                                                                      В.В. Файдюк
                     
                     Судді:                                                                       Г.В. Земляна
                                                                                                    
                                                                                                    Є.І. Мєзєнцев