КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

                                                            Апеляційне провадження № 22-ц/824/6899/2020
                                                                                                                                                  Справа № 376/344/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем     України
 
24 червня 2020 року                                                                                 м. Київ
 
Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді                 Кашперської Т.Ц., 
суддів                                      Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
за участю секретаря               Богдан І.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Сквирського районного суду Київської областів складі судді Коваленка О.М., постановлену в м. Сквира 05 березня 2020 року у справі за поданням державного виконавця Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Грищенко Н.О. про надання дозволу на примусовий вхід до житла боржника,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, - 
в с т а н о в и в :
        
У лютому 2020 року державний виконавець Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Грищенко Н.О. звернулася до суду із даним поданням, просила надати дозвіл на примусове входження до житлового будинку АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 , зобов`язати стягувача взяти на себе всі витрати та організацію для забезпечення примусового входження до житла.
Посилалася на те, що на виконанні у Сквирському районному відділі державної виконавчої служби перебуває зведене виконавче провадження ВП № 59592219 на загальну суму 271331,10 грн., до складу якого входять 4 виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргів, копії постанов про відкриття виконавчого провадження направлено сторонам до відома (боржнику постанову направлено на адресу АДРЕСА_1 ). 
В ході виконавчого провадження державним виконавцем було встановлено, що за боржником ОСОБА_1 зареєстроване на праві власності майно, а саме будинок за адресою АДРЕСА_1 та дві земельні ділянки. Згідно відповідей Пенсійного фонду України та Державної фіскальної служби України боржник доходів та пенсії не отримує, рахунки в банківських установах відсутні. При виїзді державним виконавцем було здійснено опис майна, а саме будинку за вказаною адресою та земельних ділянок, при здійсненні опису боржник був відсутнім, про що було складено акти державного виконавця, копію постанов про опис та арешт майна (коштів) боржника було направлено ОСОБА_1 на адресу АДРЕСА_1. 
13 грудня 2019 року до Сквирського районного відділу державної виконавчої служби надійшло клопотання від стягувача ОСОБА_2 щодо перевірки майнового стану боржника за місцем його проживання та про направлення подання про примусовий вхід до житла боржника ОСОБА_1 , так як боржником рішення суду не виконується. 04 лютого 2020 року при виїзді державного виконавця за місцем проживання боржника для перевірки та опису майна першої черги було встановлено, що будинок боржника зачинений, в зв`язку з чим перевірити його майновий стан не виявилось можливим. У зв`язку з відсутністю боржника та відсутністю доступу до житла державний виконавець не зміг вчинити виконавчі дії. Таким чином боржник своєю бездіяльністю перешкоджає примусовому виконанню вищезазначеного рішення суду, оскільки ОСОБА_1 є приватним підприємцем, за рахунок чого отримує дохід, проте ухиляється від виконання рішення суду.
 
Ухвалою Сквирського районного суду Київської областівід 05 березня 2020 року подання задоволено, надано дозвіл державному виконавцю Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Грищенко Н.О. на примусове проникнення до житлового будинку АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 .
 
Боржник ОСОБА_1 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати ухвалу Сквирського районного суду Київської областівід 05 березня 2020 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що посилання суду на ухилення боржника від виконання його зобов`язань є необґрунтованими, оскільки ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 05 листопада 2019 року у справі № 376/344/16-ц суд вже встановив, що боржник не ухиляється від виконання своїх зобов`язань при проведенні виконавчих дій у зведеному виконавчому провадженні ВП № 59592219.
При постановленні оскаржуваної ухвали судом не було з`ясовано, чи вживались державним виконавцем достатні заходи для безперешкодного входження до житла ОСОБА_1 , чи був він повідомлений про намір державного виконавця вчинити виконавчі дії з перевірки та опису майна боржника, чи були йому вручені відповідні процесуальні документи виконавчого провадження. Матеріали справи не містять доказів отримання боржником повідомлення про проведення перевірки та опису майна, яке було заплановане на 04 лютого 2020 року чи на іншу дату. Крім того, постановою Сквирського районного відділу державної виконавчої служби від 04 червня 2019 року вже було здійснено опис та арешт майна боржника. Зазначені обставини спростовують доводи державного виконавця щодо необхідності здійснення останнім опису майна боржника, оскільки такі виконавчі дії вже були здійснені і не потребували його присутності.
Вказував, що в будинку, до якого надано дозвіл на примусове проникнення, також зареєстровані та проживають інші особи разом з малолітньою дитиною, які ведуть з боржником спільне господарство. Вищезазначені обставини державний виконавець суду не повідомив, а відповідні вимоги про надання дозволу на примусове проникнення до житла інших осіб, які проживають в будинку боржника, не заявляв. Питання дозволу на проникнення до житла вищезазначених осіб судом не вирішувалось, а відповідну ухвалу суд не постановляв. Зазначене свідчить про порушення прав цих осіб на недоторканність їх житла, що не узгоджується з вимогами ст. 30 Конституції України, ст. 311 ЦК України.
 
Від старшого державного виконавця Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Грищенко Н.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому державний виконавець просила залишити скаргу ОСОБА_1 без розгляду, повторно наводила зміст подання про надання дозволу на проникнення до житла боржника, вказувала, що у зв`язку з відсутністю доступу до житла державний виконавець не зміг вчинити виконавчі дії, таким чином боржник своєю бездіяльністю перешкоджає примусовому виконанню рішень суду, оскільки ОСОБА_1 є приватним підприємцем, за рахунок чого отримує дохід, проте відмовляється від виконання рішення суду. Особи, щодо яких в апеляційній скарзі заявляв ОСОБА_1 , згідно довідки Шамраївської сільської ради від 22 квітня 2020 року за вказаною адресою не проживають.
 
Від стягувача ОСОБА_2 також надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому стягувач просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, залишити в силі ухвалу Сквирського районного суду Київської області і розглядати апеляційну скаргу без його участі. Вказував, що боржник добровільно не виконує рішення суду та умисно ухиляється від його виконання, в зв`язку з чим ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року оголошено в розшук. Сторонніх осіб боржник зареєстрував в своєму будинку умисно, з метою ухилення від виконання рішення суду. Суть скарги боржника полягає у вимозі ухилитися від виконання рішення суду, що вступило в законну силу і є обов`язковим для виконання на всій території України.
 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Задовольняючи подання державного виконавця про надання дозволу на проникнення до житла боржника, суд першої інстанції виходив із того, що боржник умисно ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, і надання державному виконавцю дозволу на примусове проникнення до житла боржника є адекватним ступенем втручання до його прав, прав інших осіб та узгоджується з положенням національного законодавства і практикою Європейського суду з прав людини, з метою забезпечення принципу верховенства права та обов`язковості виконання судового рішення.
 
Однак з такими висновками апеляційний суд не може погодитися, виходячи із наступного.
 
Із матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Сквирському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі РВ ДВС ГТУЮ у Київській області) перебуває зведене виконавче провадження ВП № 59592219 на загальну суму 271331,10 грн., до складу якого входять 4 виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_1 грошових сум, а саме: ВП № 57990363 (відкрито постановою від 03 січня 2019 року) згідно виконавчого листа № 2/376/1343/2017 від 30 листопада 2018 року Сквирського районного суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат в сумі 6423,57 грн.; ВП № 58681674 (відкрито постановою від 21 березня 2019 року) згідно вимоги № Ф-290094-50 від 04 лютого 2019 року  ГУ ДФС України про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 2457,18 грн. зі сплати єдиного соціального внеску; ВП № 58950757 (відкрито постановою від 22 квітня 2019 року) згідно виконавчого листа № 2/376/1343/2017 від 30 листопада 2018 року Сквирського районного суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договорами позики від 20 грудня 2013 року, 20 січня 2014 року, 20 лютого 2014 року в сумі 256941,99 грн.; ВП № 60473766 (відкрито постановою 04 листопада 2019 року) згідно вимоги № Ф-290094-50 від 09 серпня 2019 року ГУ ДФС України про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 5508,36 грн. зі сплати єдиного соціального внеску (а. с. 4 - 12).
Постановою старшого державного виконавця Сквирського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 04 червня 2019 року у ВП № 58950757 проведено опис та накладено арешт на майно боржника, а саме на будинок за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 38 - 39).
На а. с. 49 - 51 знаходяться копії довідок Шамраївської сільської ради Сквирського району Київської області про реєстрацію місця проживання особи, а саме що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 із 22 червня 2019 року по теперішній час.
Згідно довідки Шамраївської сільської ради Сквирського району Київської області від 08 листопада 2019 року № 640, за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 - власник будинку, проживає; ОСОБА_6 - батько, проживає; ОСОБА_3 , не проживає, родинні відносини сільській раді не відомі; ОСОБА_4 , не проживає, родинні відносини сільській раді не відомі; ОСОБА_5 , не проживає, родинні відносини сільській раді не відомі (а. с. 15).
08 листопада 2019 року старшим державним виконавцем Сквирського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Грищенко Н.О. складено акт про те, що при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/376/1343/2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості, в присутності інспектора РДПП № 3 Сквирського ВП старшого лейтенанта поліції встановлено наступне: при виїзді державного виконавця за адресою місця реєстрації та проживання АДРЕСА_1 було відібрано пояснення у ОСОБА_1 (боржника). Майновий стан боржника перевірити не було можливості, оскільки у доступі до будинку державному виконавцю було відмовлено. На час виїзду за адресою АДРЕСА_1 ознак проживання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не встановлено і місце їх проживання державному виконавцю не відомо. В нижній частині акту проставлено відмітку про те, що боржник від підпису відмовився (а. с. 16).
На а. с. 17 міститься копія пояснення ОСОБА_1 від 08 листопада 2019 року на ім`я начальника Сквирського РВ ДВС, що на даний момент він не працює, доходів не має, сплачувати не може.
На а. с. 18 - 23 знаходиться роздрукована інформація за безкоштовним запитом до ЄДРПОУ відносно ОСОБА_1 , із якого вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець із 08 грудня 2006 року.
12 грудня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до старшого державного виконавця Сквирського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Грищенко Н.О. із клопотанням про вжиття заходів щодо примусового виконання рішення суду, в тому числі зверненням до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника (а. с. 13).
04 лютого 2020 року старшим державним виконавцем Сквирського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Грищенко Н.О. складено акт про те, що при примусовому виконанні ЗВП 59592219 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат в сумі 6423,57 грн. встановлено, що при виїзді державного виконавця за місцем проживання боржника АДРЕСА_1 боржник ОСОБА_1 відсутній, двері будинку зачинені, доступ до прибудинкової території будинку державному виконавцю обмежено, а саме огорожа та ворота зачинені. У зв`язку з відсутністю доступу до житла перевірити наявність майна боржника було неможливо (а. с. 14).
На а. с. 141 - 142 знаходиться копія ухвали Сквирського районного суду Київської області від 05 листопада 2019 року у справі № 376/344/16-ц за поданням старшого державного виконавця Сквирського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Грищенко Н.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу ОСОБА_1 . Судом відмовлено у задоволенні подання з огляду на те, що судом не встановлено ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань. 
 
Наведене підтверджується матеріалами справи.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.
 
Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.
 
Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
 
Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій.
 
Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.
 
Статтею 311 ЦК передбачено право на недоторканність житла. У частинах 1, 2 ст. 311 ЦК зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.
 
Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.
 
Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.
 
Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.
 
Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.
 
Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав  і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.
 
Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).
 
Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.
 
Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.
 
Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.
 
Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.
 
Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.
 
Такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/41727/19-ц.
 
Судом першої інстанції не було належним чином досліджено матеріали подання та виконавчого провадження, не враховано відсутність доказів надсилання та отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, а отже, що він відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» вважається повідомленим про початок примусового виконання рішення, та не встановлено, чи мав він реальну можливість виконати в добровільному порядку рішення суду, чи ухилявся останній від вчинення виконавчих дій та чи є належні підстави для такого припущення.
 
В матеріалах справи також відсутні повідомлення державного виконавця про проведення перевірки та опису майна, яке було заплановане на 04 лютого 2020 року чи на будь-яку іншу дату, та зобов`язання боржника надати доступ до житла, а отже що боржник був обізнаний про намір державного виконавця вчинити виконавчі дії.
                                                                                
Крім того, суд не перевірив, чи дійсно боржник перебував за місцем проживання в момент виїзду державного виконавця та умисно перешкоджав проникненню в житло, у зв`язку з чим виникла необхідність саме примусового проникнення до житла, враховуючи, що постановою Сквирського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 04 червня 2019 року вже було здійснено опис та арешт майна боржника - будинок за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 80 - 81).
 
Пунктом 24 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №51/25 від 02 квітня 2012 року визначено, що у разі відсутності боржника та якщо рішення може бути виконано без його участі, виконання рішення проводиться за участю стягувача або його представника та двох понятих.
 
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» присутність понятих є обов`язковою у випадку, передбаченому частиною третьою статті 53 цього Закону, а також у разі відсутності боржника або його представника під час вчинення виконавчих дій, пов`язаних з примусовим входженням на земельні ділянки, до нежитлових приміщень і сховищ, де зберігається майно боржника, на яке звернено стягнення, або майно стягувача, яке має бути повернуто йому в натурі, до житла, іншого володіння особи для забезпечення примусового виселення з нього та вселення в нього, під час проведення опису, арешту, вилучення і передачі майна.
 
Як вбачається із матеріалів справи державний виконавець, виїхавши за адресою місця реєстрації та проживання боржника в справі ОСОБА_1 , а саме АДРЕСА_1 склала акти про недопуск її у вказаний будинок від 24 лютого 2020 року та 18 листопада 2019 року (а. с. 14, 16).
                                                                                                    
Разом з тим визнати вказані дії державного виконавця такими, що відповідають нормам ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 24 Інструкції з організації примусового виконання рішень апеляційний суд не може, оскільки наявні в матеріалах справи акти державного виконавця від 24 лютого 2020 року та 18 листопада 2019 року складені без участі понятих.
                           
Виходячи із вищевикладеного, доводи державного виконавця щодо умисного ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду є необґрунтованими, а висновки суду першої інстанції щодо адекватності ступеня втручання до прав боржника - передчасними та такими, що не відповідають обставинам справи.
 
З огляду на викладене, оскаржувану ухвалу не можна вважати законною і обґрунтованою, вона підлягає скасуванню з прийняттям судом апеляційної інстанції постанови про відмову у задоволенні подання про примусове проникнення до житла.
 
Разом із тим, апеляційний суд не може погодитись із доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення конституційного права ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на недоторканність їх житла, оскільки скаржник не уповноважений представляти інтереси зазначених осіб, а вони самі апеляційну скаргу на ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 05 березня 2020 року не подавали і до скарги ОСОБА_1 не приєднувались.
 
За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України - скасуванню, оскільки постановлена за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та порушенням норм процесуального права, із прийняттям нової постанови про залишення подання державного виконавця про надання дозволу на примусовий вхід до житла боржника без задоволення.
 
На підставі ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує із Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 420,40 грн.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -
 
 п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Сквирського районного суду Київської областівід 05 березня 2020 року скасувати і прийняти нову постанову, якою подання державного виконавця Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Грищенко Н.О.про надання дозволу на примусовий вхід до житла боржника залишити без задоволення.
Стягнути із Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (Київська область м. Сквира вул. Слобідська 3 код ЄДРПОУ 34920995) на користь  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 420,40 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                                     Кашперська Т.Ц.
            
Судді:                                                                                 Фінагеєв В.О.   
 
                                                                                            Яворський М.А.