У Х В А Л А 
29 липня 2020 року
м. Київ
справа № 176/2394/19
провадження № 61-10538ск 20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерного товариства «Укргазбанк» на рішення Жовтоводського районного суду                                                           Дніпропетровської області від 23 березня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2020 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
В С Т А Н О В И В :
У жовтні 2019 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у загальному                                                 розмірі 30 994 грн.94 коп.
В обґрунтування позову зазначає, що  18 вересня 2017 року між                                             ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено договір №2017/ОВР/190-000293 про приєднання до правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням електронних платежів та надання послуг за платіжними картками. 
На виконання умов договору позивачу відкрито картковий рахунок №26209924501217.500101.980 та видано платіжну картку. Максимальний ліміт кредитування 300 000 грн., строком на 12 місяців зі сплатою 0,00001% річних протягом пільгового періоду, 36% річних (базова процентна ставка) за користування дозволеним овердрафтом (в межах строку кредитування), та 48% річних за користування овердрафтом.
Однак, свої зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконує, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, розмір якої, станом на 02 вересня 2019 року, складає 30 994 грн.94 коп.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №2017/ОВР/190-000293 від 18 вересня 2017 року, яка станом                        на 02 вересня 2019 року становить 30 994 грн.94 коп., в тому числі: заборгованість по кредиту (поточна) - 15 502 грн.71 коп., заборгованість по кредиту (прострочена) - 10 262 грн.11 коп., заборгованість по процентах (поточна) - 541 грн.93 коп., заборгованість по процентах                                    (прострочена) - 4 688 грн.19 коп., а також судові витрати.
Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області                                     від 23 березня 2020 року, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2020 року, у задоволенні позовних вимог                      ПАТ АБ «Укргазбанк» відмовлено.
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що                        з матеріалів справи та кримінального провадження №12018040220001127 вбачається, що ОСОБА_1 належним чином повідомив банк та правоохоронні органи про зняття грошових коштів з його карткового рахунку невідомою особою, на рахунку відповідача була відсутня заборгованість за кредитним договором станом на 24 грудня 2018 року.
Суд першої інстанції вважав недоведененим те, що ОСОБА_1 здійснив спірні грошові перекази, а також врахував те, що відповідач одразу повідомив правоохоронні органи про те, що здійснення переказів відбулося без його волевиявлення невідомими особами та врахував, що до 25 грудня 2018 року відповідач не мав заборгованості перед позивачем та належно виконував кредитні зобов`язання.
Суд врахував те, що відсутні доказів того, що ОСОБА_1 своїми діями або бездіяльністю сприяв втраті чи незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
14 липня 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга                            ПАТ КБ «Укргазбанк» на рішення Жовтоводського районного суду                                                           Дніпропетровської області від 23 березня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2020 року, в якій просив скасувати ці судові рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.
Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржувані судові рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Пунктом першим частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).  
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено, що з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 102,00 грн.
Ціна позову у даній справі становить 30 994, 94 грн, яка станом на 01 січня                                  2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00 грн х 100 = 210 200,00 грн).
Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.
При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).
При цьому застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).
З урахуванням наведеного, оскільки скаржник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
У Х В А Л И В :
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерного товариства «Укргазбанк» на рішення Жовтоводського районного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 червня                   2020 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості  відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                        В. М. Сімоненко
    
                                                                                                         С. Ю. Мартєв
 
                                                                                                         Є. В. Петров