ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

21 вересня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 738/658/20
Головуючий у першій інстанції – Слісар А. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1042/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді: Мамонової О.Є.,
суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.,

сторони:
позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Менського районного суду Чернігівської області від 02 липня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

                                      У С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі – Банк) звернулося до суду з позовом до відповідачки, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 08.12.2016 у розмірі 12678,44 грн станом на 28.04.2020.
Позов обґрунтовувало тим, що відповідачка звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 08.12.2016, згідно якої отримала кредит у розмірі 4000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. Виконання відповідачкою договору вбачається також із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування. Відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, у розмірі згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, для користування яким видано кредитну картку.
АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі та надало відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка в порушення умов кредитного договору, ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, зобов`язання за вказаним договором не виконала та не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості,   станом   на   28.04.2020  має  заборгованість  у  розмірі       12 678,44 грн, яка складається з:
7 509,03 грн – заборгованість за тілом кредиту;
000,00 грн – заборгованість за поточним тілом кредиту;
7 509,03 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту;
0,00 грн – заборгованість за нарахованими відсотками;
000,00 грн – заборгованість за простроченими відсотками;
1 569,48 грн – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України;
2 520грн – нарахована пеня;
0,00 грн – нараховано комісії;
500 грн – штраф (фіксована частина);
579,93 грн – штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 02 липня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги Банку в повному обсязі, посилаючись на неповне, невсебічне та необ`єктивне дослідження всіх обставин справи, неналежну оцінку доказів та порушення норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в анкеті-заяві зазначена інформація про персональні дані, адресу проживання та інша додаткова інформація, необхідна для отримання кредитної картки, зокрема і відсоткова ставка, а також вбачається, що відповідачка висловила згоду про укладення договору та особистим підписом засвідчила, що складовими договору разом із заявою є Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи. Тобто, відповідачка була належним чином повідомлена про умови кредитування, у тому числі щодо сплати процентів та штрафу.
Вказує, що вказані обставини підтверджуються, зокрема, наявними в матеріалах справи розрахунком заборгованості, довідкою про видані картки за договором, довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а також випискою по рахунку відповідачки.
Зазначає, що з виписки чітко вбачається, що відповідачці було встановлено кредитний ліміт, остання користувалася кредитними коштами, знімала кошти в банкоматах, розраховувалася за товари та послуги, а також частково погашала наявну заборгованість і продовжувала користуватись кредитними коштами.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду – скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту з ухваленням нового рішення про задоволення позову в цій частині.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість за поточним тілом кредиту відсутня;  у підписаній сторонами заяві від 08.12.2016 процентна ставка не зазначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. 
Однак повністю погодитись з такими висновками районного суду не може апеляційний суд, через їх невідповідність обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Судом у справі встановлено, що 08.12.2016 ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій відповідачкою заповнено розділи щодо її паспортних даних, сімейного стану та роду занять (а.с. 16).
У тексті вказаної заяви зазначено, що її підписанням ОСОБА_1 погодилася із тим, що дана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Зазначено, що вона ознайомилась з договором про надання банківських послуг до його укладення і згодна з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згодна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua. Також підтвердила, що умови кредитування, відомості про сукупну вартість кредиту їй роз`яснені і зрозумілі, рекламний буклет з тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування нею отримані.
Згідно довідок Банку ОСОБА_1 були видані кредитні картки № НОМЕР_1 дата відкриття 22.02.2016 термін дії до останнього дня 02/20 року, № НОМЕР_2 дата відкриття 04.07.2017 термін дії до останнього дня 09/18 року та № НОМЕР_3 дата відкриття 30.10.2018 термін дії до останнього дня 04/22 року; 08.12.2016 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 4 000 грн, 04.07.2017 зменшено кредитний ліміт до 4 000 грн та 20.07.2018 кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн (а.с. 14, 15).
До позову Банком додано виписку по рахунку ОСОБА_1 , з якого вбачається, що 08.12.2016 було встановлено кредитний ліміт в сумі 4 000 грн, відповідачка активно і систематично користувалася коштами та частково погашала заборгованість (а.с. 11-13).
Також Банком додано до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Витяг з Умов та правил надання банківських послуг без зазначення дат, які відповідачкою не підписані (а.с. 17-74).
Згідно наданого Банком розрахунку заборгованості за договором від 08.12.2016 станом на 28.04.2020 загальний розмір заборгованості становить 12 678,44 грн, з яких: 7 509,03 грн – заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.:
0,00 грн – заборгованість за поточним тілом кредиту;
7 509,03 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту;
0,00 грн – заборгованість за нарахованими відсотками;
0,00 грн – заборгованість за простроченими відсотками;
1 569,48 грн – заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України;
2 520 грн – заборгованість по пені;
0,00 грн – заборгованість по комісії;
1 079,93 грн – заборгованість по судовим штрафам (а.с. 7-10).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до його виконання.
Згідно з вимогами чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст.526, 527, 530 ЦК України).
Статтею 525 ЦК України встановлено заборону односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами та неустойкою.
Позивач, обґрунтовуючи позов в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18.09.2017, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.
Оцінюючи доводи позивача про те, що з моменту підписання відповідачкою заяви між ним та Банком був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору, колегія суддів вважає за необхідне дотриматися правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, ухваленого в аналогічних правовідносинах, зміст якого зводиться до того, що роздруківка Умов та Правил із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), та, що неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої – договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період – з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Підстав відступити від цього правового висновку під час розгляду справи, що переглядається, колегія суддів не встановила.
Також, наданий позивачем витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містить підпису відповідачки (а.с. 17).
Посилання банку на те, що вимоги Банку в повній мірі підтверджуються наявними в матеріалах справи розрахунком заборгованості, довідкою про видані картки за договором, довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а також випискою по рахунку відповідачки, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки вказані документи не містять визначення та погодження сторонами умов щодо базової процентної ставки, процентної ставки на прострочений кредит, пені чи неустойки, а також визначення їх розміру.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог Банку в частині стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України, пені та судових штрафів.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту.
Як зазначалось вище, згідно з довідками Банку відповідачці було відкрито рахунок і видані кредитні картки; з виписки по рахунку ОСОБА_1 вбачається, що 08.12.2016 їй було встановлено кредитний ліміт в сумі 4 000 грн, остання активно та систематично користувалася коштами та частково погашала заборгованість за фактично отриманими коштами (а.с. 11-15).
Враховуючи викладене, суд першої інстанції помилково вважав, що заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 7 509,03 грн не підлягає стягненню з відповідачки і відмовив у стягненні цієї суми на користь банку, у зв`язку з чим відповідно до приписів ст. 376 ЦПК України рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення  про задоволення вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення із ОСОБА_1   заборгованості  за  простроченим   тілом   кредиту   в   сумі  7 509,03 грн.
Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З урахуванням розміру задоволених позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» на суму 7 509,03 грн (7 509,03 грн від 12 678,44 грн становить 59,22%), наявності у матеріалах справи належних доказів понесення позивачем витрат по сплаті судового збору за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій (а.с. 1, 110), з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 244,80 грн  (2 102 грн х 59,22% :100%)  за  розгляд  справи  судом  першої  інстанції  та 1 867,20 грн (3 153 грн х 59,22% :100%) за апеляційний розгляд справи, а разом 3 112 грн.
Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376 ч. 1 п. 3, 4, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

                                     П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» – задовольнити частково.
Заочне рішення Менського районного суду Чернігівської області від 02 липня 2020 року – скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту
Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (вул. Грушевського, буд. 1 Д, м. Київ; код ЄДРПОУ 14360570) 7 509 (сім тисяч п`ятсот девять) грн 03 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту та 3 112 (три тисячі сто дванадцять) грн у відшкодування судових витрат, а всього 10 621 (десять тисяч шістсот двадцять одну) грн 03 коп.
В іншій частині  рішення суду - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча                                               Судді: