ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/164/20 Справа № 179/642/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Т.А. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року                колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Варенко О.П.,
суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В., 
за участю секретаря Василенко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2019 року 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», Приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича про визнання недійсним реєстраційного запису нотаріуса та повернення майна з незаконного володіння, 
В С Т А Н О В И Л А:
       В травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 26 квітня 2007 року між ним та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» був укладений кредитний договір про надання йому кредиту у розмірі 20 000 дол. США на забезпечення виконання якого того ж дня між ним та банком укладено договір іпотеки, предметом якого є належний йому житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
       26 квітня 2007 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя, у зв`язку із посвідченням даного договору накладається заборона відчуження домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач отримав від ПАТ КБ «Приватбанк» повідомлення від 01.11.2007 року про відступлення вимог кредитора за кредитним договором ЗАТ «Акцент-Банк», який надалі є єдиним власником всіх прав вимоги.
02 листопада 2016 року приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. зареєстрував за ПАТ КБ «Приватбанк» право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Однак нотаріусом не враховано, що вказаний житловий будинок не може бути відчужений без його згоди відповідно до вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів і іноземній валюті».
З огляду на зазначене, просив суд визнати недійсним правочин № 19282621, визнати за ним право власності на приватний будинок за адресою: АДРЕСА_2 , зобов`язати ПАТ КБ «Приватбанк» повернути йому зазначений будинок та скасувати державну реєстрацію права власності ПАТ КБ «Приватбанк» на спірний будинок.
Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив задовольнити його позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що право власності на будинок та земельну ділянку в порядку звернення стягнення на нерухоме майно було здійснено відповідачем в період дії мораторію на примусове відчуження майна. Також зазначає, що між сторонами спору окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя не укладався, на момент прийняття рішення про державну реєстрацію права власності оцінка такого майна не проводилася, повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач не отримував, а на поштовому відправленні підпис вчинено не ним. 
Представник відповідача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу відхилити.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом установлено, що 26 квітня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір про надання   ОСОБА_1 кредиту у розмірі 20 000 дол. США на строк до 26 квітня 2027 року на поточні потреби (т.1 а.с.12-17).
Того ж дня на забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок загальною площею 57,3 кв. м, який належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 26 квітня 2007 року (т.1 а.с.25-30).
26 квітня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя (т.1 а.с.31-33).
01 листопада 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ЗАТ «Акцент-Банк» був укладений договір відступлення права вимоги за зазначеними кредитним договором та договором іпотеки, про що повідомлено ОСОБА_1 (т.1 а.с.34-35).
01 листопада 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ЗАТ «Акцент-Банк» був укладений договір факторингу щодо відступлення права вимоги за зазначеними кредитним договором та договором іпотеки, про що повідомлено ОСОБА_1 (т.1 а.с. 34-35).
25 квітня 2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Акцент-Банк» було укладено додаткову угоду № 1 до договору факторингу від 01 листопада 2007 року, згідно якої ПАТ «Акцент-Банк» здійснило зворотне відступлення права вимоги за зазначеними кредитним договором та договором іпотеки (т.2 а. с.93-98).
ПАТ КБ «Приватбанк» на адресу ОСОБА_1 було надіслано повідомлення № 1152 від 23.09.2016 року, згідно якого повідомлялося, що на підставі п. 29 договору іпотеки, після спливу тридцятиденного строку із дня отримання повідомлення, Банком буде зареєстроване право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (т.2 а.с.60). Вказане повідомлення отримано ОСОБА_1 27.09.2016 року (т.2 а.с.52).
Рішенням приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02 листопада 2016 року право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , перереєстровано на нового власника – ПАТ КБ «Приватбанк» (т.2 а.с.59).
Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Сам договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.
Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Згідно з пунктом 18.8.1 договору іпотеки з метою задоволення своїх вимог іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань, передбачених Кредитним договором, вони не будуть виконані.
Згідно з пунктом 24 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п. 18.8.1, 18.8.2, 18.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі.
Пунктом 29 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».
Установивши, що ОСОБА_1 не виконав умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 622 846,42 грн, у ПАТ КБ «Приватбанк» виникло право на задоволення своїх вимог як іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки шляхом його прийняття у свою власність згідно з пунктом 29 договору іпотеки.
Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Частиною третьою статті 10 Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.
Частиною першої статті 10 Закону визначено, що державним реєстратором є, окрім інших, нотаріус.
Згідно з частиною першої статті 11 Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
Частиною четвертою статті 18 Закону передбачено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.
Відповідно до частини другої статті 18 Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.
Відповідно до пункту 61 Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
Таким чином, наведеними правовими нормами визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.
Судом встановлено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки представник ПАТ КБ «Приватбанк» надав нотаріусу такі документи: копію договору іпотеки будинку DNM0G100005405 від 26 квітня 2007 року (т.2 а.с.34-40), розрахунок заборгованості за кредитним договором DNM0G100005405 від 26 квітня 2007 року (т.2 а.с.41-51), повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки від 23 вересня 2016 року та поштове повідомлення про вручення від 27 вересня 2016 року (т.2 а.с. 52, 60).
Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, ПАТ КБ «Приватбанк» надало нотаріусу передбачені Порядком документи та відсутні підстави для відмови у державній реєстрації, передбачені частиною першою статті 24 Закону, у зв`язку із чим державна реєстрація права власності предмета іпотеки за ПАТ КБ «Приватбанк» проведена з додержанням норм чинного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення.  В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
27 вересня 2016 року позивач отримав повідомлення іпотекодержателя про намір останнього звернути стягнення на предмет іпотеки та не вчинив дії щодо погашення заборгованості, а ПАТ КБ «Приватбанк» надало нотаріусу для державної реєстрації права власності на предмет іпотеки документ, що підтверджує сплив 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя, у зв`язку із чим ПАТ КБ «Приватбанк» не порушив вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» та пункту 61 Порядку.
Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що реєстрацію спірного житлового будинку проведено з додержанням норм чинного законодавства, тому обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що право власності на будинок та земельну ділянку в порядку звернення стягнення на нерухоме майно було здійснено відповідачем в період дії мораторію на примусове відчуження майна, підлягають відхиленню, так як звернення стягнення на будинок як предмет іпотеки шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем здійснено не у примусовому порядку, оскільки ОСОБА_1 надав іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя, підписавши Договір про задоволення вимог іпотекодержателя.
       Так, відповідно до пункту 6 Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, цей договір є підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем. Цим договором іпотекодавець надає іпотекодержателю до звернення стягнення на предмет здійснити для цього всі необхідні дії від імені іпотекодавця.
Тобто, реєстрація права власності на предмет іпотеки за ПАТ КБ «Приватбанк» здійснена за згодою позивача, що висловлена у пункті 6 Договору про задоволення вимог іпотекодержателя іпотеки, а тому Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що на момент прийняття рішення про державну реєстрацію права власності оцінка такого майна не проводилася, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в п.46 Порядку для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає вичерпний перелік необхідних документів для здійснення реєстрації, не зазначено обов`язкове подання оцінки майна нотаріусу. 
Доводи апеляційної скарги про те, що повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач не отримував, а на поштовому відправленні підпис вчинено не ним, також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідачем належним чином доведено сповіщення позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, а позивачем таких доказів не спростовано та клопотань про призначення експертизи підпису не заявлялося.
Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.
Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2019 року — залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий: О.П.Варенко 

Судді: В.С.Городнича

                                                                                                        О.В.Лаченкова