ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" червня 2020 р.           Справа№ 910/18952/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Тищенко А.І.
суддів:            Скрипки  І.М. 
          Михальської Ю.Б. 
 
без виклику сторін  апеляційного провадження
розглянувши у письмовому провадженні матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Дніпропетровської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта",  Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 
на рішення
Господарського суду міста Києва 
від 02.03.2020  (повний текст складено на 02.03.2020) 
у справі № 910/18952/19  (суддя  Чинчин О.В.) 
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 
до Акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Дніпропетровської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта"  
про стягнення заборгованості у розмірі 21 291,07 грн.

       ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Дніпропетровської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта" про стягнення заборгованості у розмірі 21291,07 грн., яка складається з пені у сумі 14  693, 74 грн., трьох процентів річних - 886,78 грн. та інфляційних втрат у розмірі 5  710, 55 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором постачання природного газу №1588/15/ТЕ-4 від 31.12.2014 року в частині строків оплати за отриманий товар, чим було порушено умови договору.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі № 910/18952/19 позов задоволено частково. На підставі рішення суду з Акціонерного товариства "Укрпошта"  в особі Дніпропетровської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта" підлягає стягненню на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"  пеня у розмірі  14660,28  грн. (чотирнадцять тисяч шістсот шістдесят грн. 28 коп.), інфляційні втрати у розмірі 5691,09 грн. (п`ять тисяч шістсот дев`яносто одна грн.. 09 коп.), 3% річних у розмірі 884,21 грн. (вісімсот вісімдесят чотири грн. 21 коп.), судовий збір у розмірі 1916,01 грн. (одна тисяча дев`ятсот шістнадцять грн. 01коп.)  В іншій частині позову відмовлено. 
Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що матеріалами справи підтверджується оплата відповідачем за отриманий товар з прострочкою платежу. Одночасно  судом встановлено, що позивачем невірно розраховано 3% річних в частині визначення початку перебігу построчки відповідача (ч.5 ст. 254 ЦК України), згідно розрахунку суду  3% за період з 17.02.2015 по 25.02.2016 становить 884, 21 грн. В частині інфляційних втрат позивачем також невірно  розраховано інфляційні у розмірі  5  710, 55 грн., тоді як вони складають за розрахунком суду 5691,09грн. Також судом частково задоволено вимоги про стягнення пені, оскільки позивачем розраховано пеню з неправильним визначенням початку перебігу построчки відповідача з 15.02.2015 по 25.05.2016, а не з  17.02.2015 по 25.02.2015, за розрахунком суду розмір пені скаладє 14660,28 грн. та яка підлягає стягненню з відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Дніпропетровської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта" та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Укрпошта" в особі Дніпропетровської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта"  звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішенням Господарського суду міста Києва від 02.03.2020  скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки вважає, що  висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, які з`ясовані вибірково, грунтуються на невірному застосуванні закону, що призвело до винесення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому рішення підлягає скасуванню. 
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що АТ «Укрпошта» за опалювальний період 2015 року здійснило оплату, позивач протягом 2016-2019 зауважень, претензій, вимог не заявляв.
Апелянт зазначає, що судом у рішенні не наведено жодного первинного документа бухгалтерського обліку щодо порушення відповідачем п. 6.4. договору № 1588/15-ТЕ-4 щодо черговості розрахунків в разі наявності заборгованості за минулі періоди. Крім того, згідно п.6.5 договору достовірність розрахунків (дата) разом з актами повинна підтверджуватись наявними відомостями про фактичну оплату вартості використаного газу, однак суд першої інстанції оцінив лише наявні акти приймання - пердачі газу, які підтверджують факт надання послуг, а не дату і порядок розрахунків. 
Також на думку апелянта, позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені за порушення виконання зобов`язання з оплати вартості природного газу за Договором №1588/15/ТЕ-4 від 31.12.2014 року спожитого у 2015 році, просить застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову.
Крім того, апелянт просить скасувати ухвалу Господарського суду м. Києва від 03.02.2020 про відмову  АТ «Укрпошта» у  задоволенні заяви про розгляд даної справи у порядку загального позовного провадження та відповідно до ч.3 ст. 255 ГПК України включив заперечення на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду до апеляційної скарги на рішення від 02.03.2020.
Апелянт вважає, що висновки ухвали Господарського суду міста Києва від 03.02.2020 № 910/18952/19 не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права, неправильно вирішено питання стосовно відмови у розгляді справи у порядку загального позовного провадження. Зазначена ухвала, на думку апелянта, стала перешкодою всебічному, повному, об`єктивному дослідженню доказів у справі, що відобразилось на законності і обгрунтованості судового рішення по суті.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішенням Господарського суду міста Києва від 02.03.2020  скасувати
в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 33,46 грн., 3% річних у розмірі 2, 57 грн., інфляційних у розмірі 19, 46 грн. та  задовольнити зазначені вимоги.  
Апелянт вважає, що  висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення в частині відмовлених вимог та задоволення позову у повному обсязі. 
Апелянт зазначає, що місцевий господарський суд частково відмовляючи у задоволенні стягнення інфляційних втрат та 3 % річних не навів обґрунтованих підстав щодо такої відмови. Крім того, розрахунок індексу інфляції здійснено позивачем у відповідності до рекомендацій, наданих відповідно до Листа Верховного Суду України від 03.04.1997 року № 62-97-р., сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів складає 5 691,09 грн, згідно детального розрахунку, який міститься в матеріалах справи. Разом із тим,  період прострочення (розрахунковий період) починається із 03.2015 по 04.2016, де індекс інфляції був вище 1, тобто не мала місце дефляція.
Також апелянт вважає, що судом  неправомірно відмовлено  у стягненні пені у  заявленій сумі 14 693,74, а стягнуто 14  660, 28 грн. без належного правового обґрунтування щодо часткового задоволення позову у цій частині. Апелянт зазначає, що  пунктом 7.2. договору визначено, що у разі невиконання споживачем умов пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Розрахунок штрафних санкцій здійснено за допомогою калькулятору «ЛІГА ЗАКОН», тобто розрахунок є арифметично вірним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, як правомірні та обґрунтовані.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу 

Позивач та відповідач  не скористались своїм правом на надання відзиву на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

31.12.2014 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець за умовами договору) та Українським державним підприємством поштового зв`язку "Укрпошта" (покупець за умовами договору) укладено договір №1588/15-ТЕ-4 купівлі-продажу природного газу (а.с. 10-15).
Згідно пункту  п. 1.2 укладеного договору  газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.
Пунктом 2.1 договору сторони встановили, що продавець передає покупцю з 01.01.2015 по 31.12.2015 газ обсягом до 62,5 тис. куб. м.
За умовами п. 3.3 договору від 31.12.2014 приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.
Пунктом  3.4 договору від 31.12.2014 сторони погодили, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, покупець зобов`язується надати продавцеві, підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства  примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.
Пунктом 6.1. договору сторони встановили, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ     здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Пунктом 7.2. договору встановлено, що у разі невиконання покупцем умов  пункту 6.1. договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості,   пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.
У пункті 9.3 договору від 31.12.2014 сторони визначили, що строк, у межах якого вони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у п`ять років.     
Пунктом 11.1 договору встановлено, що він набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації природного газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
В подальшому сторонами договору укладено додаткові угоди № 1 від 31.03.2015, № 2 від 29.07.2015, № 3 від 30.07.2015,  № 4 від 21.10.2015 та № 5 від 27.11.2015, яким сторонами внесено зміни до договору від 31.12.2014 щодо вартості природного газу, банківських реквізитів продавця. (а.с. 16-20)
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивач передав, а відповідач в свою чергу прийняв імпортований природний газ, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу від 31.01.2015, 28.02.2015, 31.03.2015, 30.11.2015 та 31.12.2015.  (а.с.21-25)
Звертаючись до суду та обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що ним на виконання умов договору було передано  у власність відповідачу природний газ, який осанній прийняв, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу, однак оплату за отриманий товар було здійснено з прострочкою платежу (а.с. 26-27). Позивач просить суд стягнути з відповідача за неналежне виконання умов договору  №1588/15-ТЕ-4 від 31.12.2014р. пеню у розмірі   14693,74 грн.,  інфляційні втрати 5710,55 грн. та  3% річних 886,78 грн. 
Звертаючись до суду з позовними вимогами Товариство з обмеженою відповідальністю "Київагронафтотрейд" зазначає, що, оскільки чинним законодавством не передбачено порядку повернення коштів, сплачених за подання скарг та у зв`язку із тим, що в діях відповідача наявні всі елементи складу цивільного правопорушення, понесені позивачем витрати у розмірі 57    000,00 грн.  мають бути відшкодовані відповідачем відповідно до  ст. 22 ЦК України.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови 

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).
Відповідно до абзацу 2 пункту 1    статті 193 Господарського кодексу України    до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення    Цивільного кодексу України    з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.
Згідно зі    статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до    статті 6 цього Кодексу    сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього    Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1    статті 627 Цивільного кодексу України).
Частиною 1    статті 628 Цивільного кодексу України    визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства
Відповідно до    статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).
Згідно зі    статтею 526 Цивільного кодексу України    зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог    Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Частиною першою    статті 193 Господарського кодексу України    встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).
На  виконання умов укладеного договору №1588/15-ТЕ-4 купівлі-продажу природного газу від 31.12.2014 позивач передав, а відповідач в свою чергу прийняв природний газ, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу від 31.01.2015, 28.02.2015, 31.03.2015, 30.11.2015 та 31.12.2015, які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку (а.с.20-25), проте відповідачем була здійснена оплата за отриманий товар з прострочкою платежу, що підтверджується довідкою позивача по операціях за договором та сальдовою відомістю  (а.с.26, 27)
При зверненні до суду позивач просив стягнути з відповідача 5710,55 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з березня 2015 року по квітень 2016 року, та 886,78 грн. 3% річних, нарахованих за період з 15.02.2015 по 25.05.2016, окремо від суми простроченого платежу по кожному акту приймання - передачі природного газу. 
Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року). 
Судова колегія перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки відповідачем оплати вартості природного газу  у розмірі 886,78 грн., нарахованих за період з 15.02.2015 по 25.05.2016, окремо від суми простроченого платежу по кожному акту приймання - передачі природного газу, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розрахунок позивача є неправильним в частині визнання початку перебігу прострочки відповідача, оскільки позивачем не враховано, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України). Згідно з розрахунком суду першої інстанції, з яким повністю погоджується апеляційний суд, розмір 3% річних нарахованих за період з 17.02.2015 по 25.02.2016 становить 884,21 грн.
Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення їх сплати.
Згідно з положеннями ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України.
Відповідно до ст. 3 вищевказаного Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Таким чином,  зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен місяць щодо якого обчислюється відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.
Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України - стягнення інфляційних витрат за такий місяць.
Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 924/312/18 та від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18.
Перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання в зв`язку з девальвацією грошової одиниці України у розмірі 5710,55 грн. за період з березня 2015 року по квітень 2016 року, судом встановлено, що розрахунок інфляційних втрат позивача є невірним. За розрахунком суду розмір інфляційних втрат становить 5691,09 грн.
Таким чином, згідно з вірним арифметичних розрахунком, зробленим судом першої інстанції та перевіреним судом апеляційної інстанції,  з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5691,09 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з березня 2015 року по квітень 2016 року, та 884,21 грн. 3% річних, нарахованих за період з 17.02.2015 по 25.05.2016, окремо від суми простроченого платежу по кожному Акту приймання - передачі природного газу.
Позивач також просив суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочки з 15.02.2015 по 25.05.2016 у розмірі 14693,74 грн., яка нарахована окремо від суми простроченого платежу по кожному акту приймання - передачі природного газу . 
Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.  
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами) платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року).
Відповідно до п. 7.2. договору від 31.12.2014 у разі невиконання покупцем умов  пункту 6.1. договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.
Перевіривши розрахунки пені у зв`язку з неналежним виконанням умов договору, за загальний період прострочки виконання відповідачем його договірного грошового зобов`язання з 15.02.2015 по 25.05.2016 у розмірі 14693,74 грн., нарахованої окремо від суми простроченого платежу по кожному акту приймання - передачі природного газу,  колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції,  що розрахунок позивача є помилковим в частині визнання початку перебігу прострочки відповідача, оскільки позивачем не враховано, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України). Таким чином,  арифметично правильними розмір пені, нарахованої за період з 17.02.2015 по 25.05.2016 становить 14660,28 грн., а тому місцевий господарський суд правомірно частково задовольнив позовні вимоги.
Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги  Акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Дніпропетровської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта" щодо порушеня судом першої інстанції під час винесення ухвали від 03.02.2020 № 910/18952/19 норм матеріального та процесуального права, неправильного вирішення питання щодо відмови у розгляді справи у порядку загального позовного провадження, що стало перешкодою всебічному, повному, об`єктивному дослідженню доказів у справі, що відобразилось на законності і обгрунтованості судового рішення по суті, виходячи з наступних підстав.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2020 було відмовлено у задоволенні заяви Акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Дніпропетровської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта" про розгляд справи № 910/18952/19 в порядку загального провадження виходячи з тих підстав, що справа є малозначною в розумінні ч.5 ст. 12 ГПК України.
Частиною 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:
1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною 3 ст.12 ГПК УКопїни  визначено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
      Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Відповідно до статті 247ГПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються:
1. У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
2. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
3. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує:
1) ціну позову;
2) значення справи для сторін;
3) обраний позивачем спосіб захисту;
4) категорію та складність справи;
5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо;
6) кількість сторін та інших учасників справи;
7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес;
8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
4. У порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи:
1) про банкрутство;
2) за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство;
3) у спорах, які виникають з корпоративних відносин, та спорах з правочинів щодо корпоративних прав (акцій);
4) у спорах щодо захисту прав інтелектуальної власності, крім справ про стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
5) у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції;
6) у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних такою посадовою особою юридичній особі її діями (бездіяльністю);
7) у спорах щодо приватизації державного чи комунального майна;
8) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
9) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 3-8 цієї частини.
5. Суд відмовляє у розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження або постановляє ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, якщо після прийняття судом до розгляду заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог або зміни предмета позову, відповідна справа не може бути розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.
Враховуючи те, що предметом позову у справі № 910/18952/19 є вимога про стягнення суми, меншої за 210 200 грн., а також те, що справа не відноситься до справ, які не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 247 ГПК України), вказана справа є малозначною розумінні Господарського процесуального кодексу України та підлягає розгляду  без повідомлення (виклику) учасників справи.
Таким чином, Господарський суд міста Києва дійшов правильного висновку щодо відмови Акціонерному товариству "Укрпошта" в особі Дніпропетровської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта" про розгляд справи № 910/18952/19 в порядку загального провадження, оскільки  справа № 910/18952/19 є малозначною в розумінні ч.5 ст. 12 ГПК України.
Доводи Акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Дніпропетровської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта" щодо застосування строку позовної давності до вимог про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені колегія не приймає до  уваги, виходячи з таких підстав.
Пунктом 6.1. договору № 1588/15-ТЕ-4 від 31.12.2014 сторони встановили, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ   здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
   Таким чином, строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати отриманого газу  за договором є визначеним: до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу, у зв`язку з чим для обчислення строку позовної давності до позовних вимог про стягнення інфляційних та трьох відсотків річних підлягають застосуванню до спірних правовідносин положення частини 5 статті 261 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог  про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Згідно п.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Частиною 1 статті 259 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.
Як вбачається із змісту  пункту 9.3 договору  сторони визначили, що строк, у межах якого вони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у п`ять років.     
Оскільки позивач звернувся до суду 26.12.2019 (згідно з відбитком поштового штемпелю  про прийняття кореспонденції до відправлення) з позовом про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за загальний період прострочення з 15.02.2015 по 25.05.2016 в межах встановленого сторонами пунктом 9.3. договору  п`ятирічного строку позовної давності, відсутні підстави для застосування строку позовної давності до вимог про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006  N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).
Акціонерним товариством "Укрпошта" в особі Дніпропетровської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта" не надано суду апеляційної інстанції  належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній  скарзі як на підставу скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 03.02.2020 та рішення від 02.03.2020 у даній справі, а доводи апеляційної скарги зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Доводи Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" по суті його скарги в межах заявлених вимог є необґрунтованими, такими, що  не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують правильність висновків,  викладених в оскаржуваному рішенні Господарського суду міста Києва.
     Враховуючи вищевикладене,  колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення та ухвала  прийняті у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав їх скасовування або зміни не вбачається, апеляціні скарги задоволенню не підлягають.

Судові витрати

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційних скарг, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг у відповідності до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянтів.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

  Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Дніпропетровської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2020  у справі № 910/18952/19 залишити без задоволення.
   Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"  на рішення Господарського суду міста Києва 
від 02.03.2020  у справі № 910/18952/19 залишити без задоволення.
   Рішення Господарського суду міста Києва від 02.03.2020  у справі № 910/18952/19 залишити без змін.
    Матеріали  справи № 910/18952/19 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених ст. 287 ГПК України та у строки, встановлені ст. 288 ГПК України.

       Постанова підписана після виходу судової колегії з відпустки 16.07.2020. 
 
Головуючий суддя                                                            А.І. Тищенко 

Судді                                                                                І.М. Скрипка

                                                                                Ю.Б. Михальська