ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року	Львів	Справа № 300/2511/19 пров. № А/857/5569/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача                                                                 Шинкар Т.І.,
суддів                                                                                   Коваля Р.Й.,
                                                                                             Судової-Хомюк Н.М.,
секретаря судового засідання                                            Максим Х.Б., 
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Главач І.А.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Івано-Франківську о 10 год. 32 хв. 23 березня 2020 року, повне судове рішення складено 27 березня 2020 року, у справі №300/2511/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

20.12.2019 ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №0017801306 від 14.08.2019 та №0017821306 від 14.08.2019.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року позов задоволено.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дохід від продажу (обміну) легкового автомобіля, мотоцикла, мопеда визначається виходячи з ціни, зазначеної у договорі купівлі-продажу (міни), але не нижче середньоринкової вартості відповідного транспортного засобу, або не нижче його оціночної вартості, визначеної згідно із законом (за вибором платника податку). Суд першої інстанції вказав, що самостійне визначення контролюючим органом під час проведення перевірки платника податків середньоринкової вартості відчуженого таким платником транспортного засобу податковим законодавством не передбачено. Суд першої інстанції вказав, що немає підстав стверджувати, що здійснюючи розрахунок середньоринкової вартості ГУ ДФС в Івано-Франківській області враховувало пробіг та строк експлуатації цих автомобілів, а тому відсутні правові підстави для визнання зазначеної відповідачем бази оподаткування (вартості відчужених позивачем транспортних засобів) обґрунтованими. Також суд першої інстанції зазначив, що спірні транспортні засоби були реалізовані позивачем у 2014 та 2015 роках, в той час як податковим органом була визначена вартість таких транспортних засобів на момент перевірки, зокрема у червні 2019 року, що не дає підстав стверджувати про актуальність визначених відповідачем цін на відповідні транспортні засоби станом на дату їх продажу позивачем. Суд першої інстанції дійшов висновку, що неможливо встановити середньоринкову вартість транспортних засобів, відчужених позивачем на користь фізичних осіб на момент такого продажу, відповідно, немає підстав стверджувати, що відповідачем вірно визначено базу оподаткування згідно статті 173 Податкового кодексу України та правомірно нараховано позивачу податок з доходів фізичних осіб і військовий збір. Суд першої інстанції зазначив, що факт перереєстрації транспортних засобів на нових власників підтверджує сплату передбачених законодавством податків і зборів (обов`язкових платежів), в тому числі тих, що визначені оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями №0017801306 від 14.08.2019 та №0017821306 від 14.08.2019.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивач про початок перевірки була повідомлення відповідно до вимог чинного законодавства, при перевірці присутня не була, документи не надала. Скаржник вказує, що надані позивачем довідки-рахунки не можуть вважатись належними доказами, що підтверджують реальну ціну реалізації транспортних засобів, оскільки довідки-рахунки за своїм призначенням не відповідають ознакам первинного документа та не фіксують реальні господарські операції. Скаржник зазначає, що договір купівлі-продажу та акт експертної оцінки позивач суду першої інстанції не надав. Вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є законними, обґрунтованими, сформованими без порушень вимог чинного законодавства.
Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а факт перереєстрації транспортних засобів вказує на сплату всіх передбачених законодавством податків і зборів. Просила розглянути справу без її участі.
Представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи, у задоволенні якого суд апеляційної інстанції відмовив, враховуючи необхідність дотримання принципу розумності строків розгляду справи судом, можливість розглянути справу за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи положення статтей 229 та 230 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, секретарем забезпечено ведення протоколу судового засідання.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, Головним управлінням ДФС України в Івано-Франківській області проведено документальну невиїзну перевірку з питань достовірності, повноти нарахування, та своєчасності сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманих доходів від продажу об`єктів рухомого майна ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 по 31.12.2015, за результатами якої складено акт №613/09-19-13-06/2783505104 від 11.07.2019.
Відповідно до висновків зазначеного акта перевіркою встановлено порушення:
- пп. 49.18.4, п.49.18 ст.49, п. 179.1 ст.179 Податкового кодексу України, а саме: неподання декларацій про майновий стан і доходи за 2014 рік та за 2015 рік;
- п. 164.1, пп. 164.2.4 п. 164.2 ст. 164, п. 173.1 ст.173 та п. 167.2 ст.167 Податкового кодексу України, в результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за період що перевірявся, в розмірі 18024,83 грн.;
- пп.1.2, пп.1.6, п.16 прим. 1 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України, в результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з військового збору за період що перевірявся, в розмірі 5407,45 грн. 
На підставі акта перевірки №613/09-19-13-06/2783505104 від 11.07.2019 Головним управлінням ДФС України в Івано-Франківській області 14.08.2019 прийнято податкові повідомлення-рішення:
- №0017801306 (форми «Р»), яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 22 531,04 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 18 024,83 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 4 506,21 грн. (а.с.22);
- №0017821306 (форми «Р»), яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 6 759,31 грн, в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 5 407,45 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 1 351,86 грн. (а.с.23).
Вважаючи вказані податкові повідомленням-рішення протиправними, такими, що підлягають скасуванню, ОСОБА_1 звернулась з даним позовом до суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до підпункту 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі – ПК України) дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі у вигляді доходів від продажу рухомого майна.
Згідно з підпунктом 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 ПК України платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Пунктом 163.1 статті 163 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду (пункт 164.1 статті 164 ПК України).
Відповідно до підпункту 164.1.1 пункту 164 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.
До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються частина доходів від операцій з майном, розмір якої визначається згідно з положеннями статей 172-173 цього Кодексу (підпункт 164.2.4 пункту 164.2 статті 164 ПК України).
Статтею 173 ПК України встановлено порядок оподаткування операцій з продажу або обміну об`єктів рухомого майна.
Відповідно до пункту 173.1 статті 173 ПК України дохід платника податку від продажу (обміну) об`єкта рухомого майна протягом звітного податкового року оподатковується за ставкою, визначеною в пункті 167.2 статті 167 цього Кодексу (5 відсотків бази оподаткування у випадках, прямо визначених цим розділом).
Дохід від продажу (обміну) легкового автомобіля, мотоцикла, мопеда визначається виходячи з ціни, зазначеної у договорі купівлі-продажу (міни), але не нижче середньоринкової вартості відповідного транспортного засобу або не нижче його оціночної вартості, визначеної згідно із законом (за вибором платника податку).
Середньоринкова вартість легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів визначається щокварталу центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері економічного розвитку, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (для кожної марки, моделі таких транспортних засобів з урахуванням року випуску та пробігу, на підставі аналізу фактичних цін продажу відповідних транспортних засобів), і оприлюднюється на офіційному веб-сайті цього органу в режимі вільного доступу до 10 числа місяця, наступного за звітним кварталом.
Згідно з пунктом 173.2 статті 173 ПК України як виняток із положень пункту 173.1 цієї статті, дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) протягом звітного (податкового) року одного з об`єктів рухомого майна у вигляді легкового автомобіля та/або мотоцикла, та/або мопеда, не підлягає оподаткуванню. Дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) протягом звітного (податкового) року двох та більше об`єктів рухомого майна у вигляді легкового автомобіля та/або мотоцикла, та/або мопеда, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу.
Пунктом 173.4 статті 173 ПК України встановлено, що під час проведення операцій з відчуження об`єктів рухомого майна в порядку, передбаченому цією статтею при продажу (обміні) легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів відповідні договори посвідчуються нотаріусом за наявності документа про сплату до бюджету продавцем (сторонами договору міни) податку, обчисленого виходячи із зазначеної у договорі купівлі-продажу (міни), але не нижче середньоринкової вартості таких транспортних засобів; якщо при продажу (обміні) легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів проводиться їх оцінка відповідно до закону, нотаріус посвідчує відповідні договори за наявності документа про сплату до бюджету продавцем (сторонами договору міни) податку, обчисленого виходячи з такої оціночної вартості таких транспортних засобів, та документа про оцінку транспортних засобів.
Нотаріус щокварталу подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про посвідчені договори купівлі-продажу (міни), про вартість кожного договору та про суму сплаченого податку у порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку.
Для цілей цієї статті під продажем розуміється будь-який перехід права власності на об`єкти рухомого майна, крім їх успадкування та дарування (пункт 173.8 статті 173 ПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III автомобіль - колісний транспортний засіб, який приводиться в рух джерелом енергії, має не менше чотирьох коліс, призначений для руху безрейковими дорогами і використовується для перевезення людей та (чи) вантажів, буксирування транспортних засобів, виконання спеціальних робіт; автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів; автомобіль легковий - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння не більше ніж дев`ять з місцем водія включно.
Як зазначено контролюючим органом у акті перевірки №613/09-19-13-06/2783505104 від 11.07.2019, згідно з отриманою податковою інформацією з Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 в 2014-2018 роках імпортовано на митну територію України сім транспортних засобів, по яких оформлено передачу права власності іншим особам, в тому числі: в 2014 році - 1 транспортний засіб (вантажний автомобіль), в 2015 році - 4 транспортні засоби (3 - легкові автомобілі, 1 - вантажний автомобіль), в 2016 році - 1 транспортний засіб (легковий автомобіль), в 2018 році - 1 транспортний засіб (легковий автомобіль).
Відповідно до додатку 1 до вказаного акта контролюючий орган самостійно визначив об`єкт оподаткування, а саме дохід від реалізації ОСОБА_1 в 2014 році транспортного засобу марки VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, номер кузова НОМЕР_1 в сумі 101 871,87 грн., а також від реалізації в 2015 році транспортного засобу марки VOLKSWAGEN, модель GOLF, номер кузова НОМЕР_2 в сумі 28 580,76 грн., транспортного засобу марки VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, номер кузова НОМЕР_3 , в сумі 35 830,38 грн. та транспортного засобу марки AUDI, модель А6, номер кузова НОМЕР_4 в сумі 194 213,68 грн.
Так, механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів (далі - транспортні засоби) з метою визначення доходу від їх продажу (обміну) для цілей обкладення податком на доходи фізичних осіб встановлено Порядком визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 року № 403, (далі – Порядок №403), в редакції чинній на час здійснення позивачем продажу автомобілів.
Відповідно до пунктів 2-4 Порядку №403 середньоринковою вартістю транспортних засобів є величина, яка визначається статистичними методами і еквівалентна імовірній ціні, за яку може здійснюватися купівля-продаж транспортних засобів певної марки та моделі з відповідним строком експлуатації та пробігом на встановлену дату проведення оцінки.
Середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: Сср = Цн х (Г / 100) х (1 ± (Гк / 100), де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні, Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1; Гк - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2. 
Джерелом інформації про ціни нових транспортних засобів в Україні є офіційні прайс-листи виробників (дилерів) або довідкові дані про ціни щодо ідентичних або аналогічних нових транспортних засобів в Україні чи країнах-виробниках (експортерах) з урахуванням податків та зборів, що визначаються відповідно до законодавства.
Згідно з пунктами 11-12 Порядку №403 коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації визначається як середнє значення співвідношення ціни транспортних засобів, що були у використанні, до ціни аналогічних нових транспортних засобів та не може бути меншим ніж 4.
Коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу визначається з урахуванням фактичного та нормативного середньорічного пробігу транспортних засобів. У разі коли фактичний середньорічний пробіг транспортних засобів є вищим, ніж їх нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість зменшується, а у разі, коли фактичний середньорічний пробіг є нижчим, ніж нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість збільшується.
Середньоринкова вартість транспортних засобів розраховується щокварталу Мінекономрозвитку для кожної марки та моделі транспортних засобів з урахуванням року випуску та пробігу, оприлюднюється до 10 числа наступного місяця в установленому Мінекономрозвитку порядку на офіційному веб-сайті Міністерства для вільного доступу та зберігається протягом 1095 днів з дня її оприлюднення (пункт 13 Порядку №403).
В свою чергу, в акті перевірки №613/09-19-13-06/2783505104 від 11.07.2019, визначаючи дохід отриманий позивачем від продажу (обміну) об`єктів рухомого майна в період з 01.01.2014 по 31.12.2015, контролюючий орган покликається на пункт 7.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092, згідно з яким середня ринкова ціна КТЗ - величина, яка визначається статистичними методами, еквівалентна найбільш вірогідній вартості продажу (пропозиції до продажу), сукупності КТЗ визначеної моделі з відповідними строком експлуатації і пробігом на визначений момент часу, у конкретному регіоні чи місцевості з дотриманням вимог, що відповідають поняттю «ринкова вартість». Визначення Сср базується на довідкових цінових даних продажу ср на ідентичне (аналогічне) КТЗ. 
При цьому, контролюючим органом використано документи та інформацію, надані Регіональним сервісним центром МВС в Івано-Франківській області та податкову інформацію з автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор».
Однак в акті перевірки №613/09-19-13-06/2783505104 від 11.07.2019 не зазначено, чи середньоринкова вартість транспортних засобів розрахована з урахуванням технічного стану таких, враховуючи, що зазначені транспортні засоби вживані (бувші у використанні). 
Матеріали справи не містять додатків до акта перевірки, якими визначено розрахунки бази оподаткування сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору, за допомогою яких можливо встановити, як саме та з використанням яких даних здійснювався розрахунок середньоринкової вартості спірних автомобілів, зокрема, відповідачем не наведений розмір коефіцієнту коригування заниженого податку та яким чином цей коефіцієнт був розрахований, не зазначено пробіг автомобілів, а тому відсутні правові підстави для визнання зазначеної відповідачем середньоринкової вартості відчужених позивачем транспортних засобів обґрунтованими.
Щодо формули визначення середньоринкової вартості транспортних засобів, наведеній скаржником у апеляційній скарзі, то суд апеляційної інстанції зауважує, що в такій відсутній коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу, що не відповідає положенням Порядку №403.
Окрім того, як вірно зазначено судом першої інстанції спірні транспортні засоби реалізовані позивачем у 2014 та 2015 роках, в той час як контролюючим органом визначена вартість таких транспортних засобів на момент перевірки, що не дає підстав стверджувати про актуальність визначених відповідачем цін на відповідні транспортні засоби станом на дату їх продажу позивачем.
Разом з тим, згідно з статтею 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Згідно зі статтею 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.
Отже, встановлювати ціни, які не підлягають державному регулюванню, на продукцію або товари, належить виключно самим суб`єктам підприємницької діяльності, тобто учасникам договірних відносин.
До матеріалів справи долучені: довідка-рахунок Серії ВІА № 827654 від 02.12.2014., відповідно до якої автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, номер кузова НОМЕР_1 продано ОСОБА_2 за 31 100,00 грн.; довідка довідка-рахунок Серії ААЕ НОМЕР_5 від 27.05.2015, відповідно до якої автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель GOLF, номер кузова НОМЕР_2 продано ОСОБА_3 за 24 300,00 грн. та довідка довідка-рахунок Серії ААЕ НОМЕР_6 від 18.11.2015 про продаж ОСОБА_4 автомобіля марки AUDI, модель А6, номер кузова НОМЕР_4 за 31 500,00 грн. (а.с.25, 26, 27).
Також позивачем додано до позовної заяви квитанції від 23.04.2015 та від 28.05.2015 про сплату податку з доходів фізичних осіб від отримання доходів з реалізації об`єктів рухомого майна (а.с.28).
Спірні транспортні засоби перереєстровані на нових власників, про що зазначено відповідачем в додатку №1 до акта №613/09-19-13-06/2783505104 від 11.07.2019, що, в свою чергу, також підтверджує сплату позивачем передбачених законодавством податків і зборів (обов`язкових платежів), оскільки відповідно до пункту 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388, державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов`язкових платежів).
Аналогічні положення закріплені у пункті 173.4 статті 173 ПК України.
За таких обставин, здійснені у ході перевірки висновки про заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб внаслідок неоподаткування таким податком доходу платника податків на суму 360 496,69 грн. від реалізації рухомого майна не підтверджуються належними і допустимими доказами, а тому податкове повідомлення-рішення від 14.08.2019 №0017801306 підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.
Згідно підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
Пунктом 171.2 статті 171 ПК України передбачено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є, зокрема, податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.
Оскільки, розмір військового збору обраховується виходячи з розміру доходу (прибутку), отриманого фізичною особою, що підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб, обов`язок з нарахування та виплати якого належить податковому агенту, за встановленої судом апеляційної інстанції протиправності донарахування контролюючим органом позивачу податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за спірний період, податкове повідомлення-рішення від 14.08.2019 №0017821306 є протиправним та підлягає скасуванню. 
Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності винесення контролюючим органом оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Керуючись статтями 230, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від          23 березня 2020 року у справі №300/2511/19 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	Р. Й. Коваль 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 09.07.2020 згідно з ч.3 ст.321 КАС України