Апеляційне провадження № 22-ц/824/6482/2020               

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
29 липня 2020 року                                                                                    м. Київ
Унікальний номер справи 372/548/20
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Саліхова В.В.,  за участю секретаря  судового засідання Кузнєцової В.В.,
сторони справи:
позивач -                               ОСОБА_1 ,
відповідачі:                           ОСОБА_2 ,
                                               Державний реєстратор Томилівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Науменко Олена Євгеніївна,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , подану його представником ОСОБА_4 ,
на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 12 лютого 2020 року, постановлену  в приміщенні  суду під головуванням судді Проць Т.В., -
  
                                                                       В С Т А Н О В И В:
 
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , Державного реєстратора Томилівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Науменко О.Є., про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності.
11 лютого 2020 року представник позивача подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив забезпечити зазначений вище позов шляхом накладення арешту на майно: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1128496032231 і земельну ділянку місце розташування нерухомого майна, кадастровий номер 3223155400:05:027:0121, реєстраційний номер 1115948132231 та заборонити ОСОБА_2 державним реєстраторам, нотаріусам та іншим суб`єктам, що здійснюють державну реєстрацію прав, вчиняти будь-які дії стосовно відчуження житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1128496032231 і земельної ділянки місце розташування нерухомого майна, кадастровий номер 3223155400:05:027:0121, реєстраційний номер 1115948132231.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що з інформації Козинської селищної ради вбачається наміри відповідача ОСОБА_2 відчужити спірний будинок та земельну ділянку, окрім того при перевірці інтернет-ресурсів з продажу нерухомості, виявлено, що будинок виставлено на продаж, а також аналогічна інформація була вказана на сторінках агентства нерухомості «Blagovist » та MiraxRealty. Оголошення на сайтах розміщені відповідачем, оскільки він на момент звернення до суду з вказаною заявою був законним власником спірного будинку, окрім того ціна продажу будинку відповідно до оголошень є значно нижчою за його оціночну вартість. 
Необхідність забезпечення позову обумовлюється тим, що відповідач вживає заходи щодо продажу спірного будинку і такі обставини та невжиття заходів забезпечення позову можуть зробити неможливими виконання рішення суду та відновлення порушених прав позивача буде унеможливлене або потребуватиме значних зусиль, часу та витрат.
Вважає, що ймовірне відчуження нерухомого майна ускладнить захист прав та інтересів в разі задоволення позову, а тому позовні вимоги мають бути забезпечені.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 12 лютого 2020 року заяву про забезпечення позову задоволено частково.  Накладено арешт на майно: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1128496032231 і земельну ділянку місце розташування нерухомого майна, кадастровий номер 3223155400:05:027:0121, реєстраційний номер 1115948132231.
В задоволенні іншої частини заяви відмовлено.
Не погодившись з  вказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу та, вказуючи на  порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та  постановити нову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
На обґрунтування  доводів апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції при прийнятті заяви порушено правила підсудності.
Окрім цього, суд першої інстанції не звернув уваги, що позивач в позовній заяві не навела жодних доказів порушень вимог закону під час вчинення реєстраційних дій.
Також позивачем не обґрунтовано необхідність виду забезпечення позову у вказаний нею спосіб, а відтак ухвала суду не відповідає нормам процесуального права. 
Зазначив, що на день постановлення ухвали про забезпечення позову, власником арештованого майна вже був ОСОБА_3 , а тому суд першої інстанції не дослідив належність майна, не перевірив докази, подані позивачем.
Не погодився також і з ухвалою суду особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_3 та через свого представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій вказуючи на  порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та  постановити нову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд не пересвідчився в тому, що майно на день постановлення ухвали про накладення арешту належить саме ОСОБА_2 , а новий власник майна вчиняє дії, спрямовані на відчуження майна.
Суд не звернув увагу, що до заяви про забезпечення позову були подані застарілі та неактуальні відомості, зокрема Витяг з державного реєстру речових прав станом на 10.01.2020, в той час як 11.02.2020 він набув права власності на вказане майно.
Вважає, що позивач належним чином не обґрунтував доцільність забезпечення позову визначеним у заяві способом, оскільки позовні вимоги не стосуються права власності позивача, а стосуються виключно процедури реєстрації такого права. Накладення арешту на майно призведе до невиправданого порушення його прав та втручання у його власність.
В судовому засіданні   представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4     підтримав доводи апеляційних скарг з підстав викладених в них. Просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 заперечував проти доводів апеляційних скарг, просив ухвалу суду залишити без змін.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про розгляд справи повідомлені належно.
Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає  розгляду справи.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду ( ч.ч.1,2 ст. 149 ЦПК України).
Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
Постановляючи ухвалу про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заходи забезпечення позову є співмірними з заявленими вимогами та вважав наявними достатні підстави  того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим в майбутньому виконання рішення суду. 
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам процесуального права, з наступних підстав.
Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду ( ч.ч.1,2 ст. 149 ЦПК України).
Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
Звертаючись із позовною заявою про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, ОСОБА_1 вказувала на те, що  реєстрація отримання у власність предмету іпотеки (майно, на яке просила накласти арешт позивач) була проведена за відсутності його оцінки на дату набуття та за відсутності доказів одержання позивачем письмової вимоги ОСОБА_2 А тому, вважала, що вказане свідчить про незаконність таких реєстраційних дій.
 Підставою звернення із заявою про забезпечення позову зазначала, що з інформації Козинської селищної ради вбачаються наміри відповідача ОСОБА_2 відчужити спірний будинок та земельну ділянку, окрім того при перевірці інтернет-ресурсів з продажу нерухомості, виявлено, що будинок виставлено на продаж.
Таким чином, вважала, що  ОСОБА_2 , як власник майна на день звернення із заявою до суду, має об`єктивну можливість вчинення дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову. 
Враховуючи  предмет спору, вид забезпечення позову, який просила застосувати ОСОБА_1 , як накладення арешту на нерухоме майно є співмірними із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу призведе  до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що, в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви про накладення арешту на майно.
 Відтак,  колегія суддів приходить до висновку про те, що не забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно може утруднити чи зробити неможливим виконання  рішення суду. А тому висновок суду про часткове задоволення заяви про забезпечення позову є вірним.
У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Доводи апеляційних скарг стосовно того, що на день постановлення ухвали про часткове забезпечення позову власником нерухомого майна був вже ОСОБА_3 не заслуговують на увагу, оскільки на день подачі заяви 10.02.2020, власник спірного майна був ОСОБА_2 . При цьому, суд першої інстанції не знав і не міг знати, що на наступний день після звернення позивача з заявою про забезпечення позову, майно буде відчужено на користь іншої особи.
Більше того, обставина відчуження ОСОБА_2 спірного майна підтвердила наміри ОСОБА_2   здійснити відчуження нерухомого майна та існування реальних побоювань позивача, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Доводи апеляційних скарг про те, що доданий до заяви про забезпечення позову Витяг про реєстрацію права власності є застарілим, не впливає на правильність висновку суду. Як вбачається, з 10.01.2020 (дати отримання витягу) до 10.02.2020 (дати звернення з заявою про забезпечення позову)  жодних змін в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо власника спірного нерухомого майна не відбулося.
Щодо доводів апеляційних скарг щодо не співмірності заходів забезпечення позову предмету позову відхиляються колегією суддів, як безпідставні, оскільки обраний позивачем вид забезпечення позову, як накладення арешту на нерухоме майно, не призведе до невиправданого обмеження майнових прав, оскільки обмежується лише можливість розпорядитися ним.
Таким чином, стороною позивача наведені як причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, так і обґрунтовано  необхідність їх вжиття, враховано співмірність заходу забезпечення позову  заявленим вимогам,  з огляду на що  висновок суду про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно  відповідає  вимогам закону.
Згідно з п.п.1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити  порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема,  в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання  чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
З огляду на викладене, суд першої інстанції доцільно забезпечив позов шляхом  накладення арешту на нерухоме майно.
Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про порушення правил підсудності не є підставою для скасування законної ухвали суду першої інстанції, оскільки суд апеляційної інстанції переглядає законність застосування заходів забезпечення позову, а не справу по суті позовних вимог. Окрім цього, відповідно до ч. 2 ст. 353 ЦПК України, заперечення на ухвалу про відкриття провадження можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду. 
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на  правильність постановленої ухвали не впливають,  і не дають підстав уважати, що оскаржувана ухвала  постановлена з порушенням норм процесуального права.
Ухвала суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову не оскаржується, а тому апеляційним судом в цій частині і не переглядається.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права,  є законною та обґрунтованою,  підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.
Відповідно до  статті 375 ЦПК України,  суд апеляційної інстанції залишає   апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , подану його представником ОСОБА_4 , відхилити.
Ухвалу Обухівського районного  суду Київської області від 12 лютого 2020 року залишити без змін.
 Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складено 29 липня 2020 року.
 
Суддя-доповідач
 
Судді: