ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/834/17                                                                                          Суддя першої інстанції: Аблов Є.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  09 липня 2020 року                                                                                        м. Київ
          
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          головуючого судді                        - Горяйнова  А.М.,
          суддів                                            - Файдюка В.В. та Чаку Є.В.,
          за участю секретаря                     - Король Ю.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 вересня 2018 року, яке ухвалене в порядку письмового провадження, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві, за участю третьої особи - Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві (процесуальним правонаступником якої є Головне управління ДПС у м. Києві) від 06 жовтня 2016 року № 0010401306 та № 0010411306.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 вересня 2018 року у задоволенні вказаного адміністративного позову було відмовлено. 
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права. Скаржник вказує на те, що сума прощеного АТ «ОТП Банк» боргу за кредитним договором у розмірі 1358038 грн 33 коп. не є додатковим благом згідно з п. 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України. 
Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від інших учасників справи не надходив. 
Під час судового засідання представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги та просив суд відмовити у її задоволенні посилаючись на те, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування відсутні. 
Позивач та третя особа були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з`явилися та про причини неявки суду не повідомили. За таких обставин колегія суддів, керуючись ч. 2 ст. 313 КАС України, вирішила розглядати справу за відсутності вказаних учасників справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 вересня 2018 року - скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позову, виходячи із наступного.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Судом встановлено та сторонами справи не заперечується, що між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір від 03 серпня 2007 року № МL-007/129/2007. Відповідно до умов вказаного договору банк надав позивачу кредит у розмірі 240000,00 доларів США на купівлю нерухомого майна зі сплатою плаваючої процентної ставки за користування кредитом на строк до 03 серпня 2037 року.
Також між вказаними сторонами був укладений додатковий договір від 03 квітня 2015 року до кредитного договору від 03 серпня 2007 року № МL-007/129/2007. 
Вказаним додатковим договором були змінені, зокрема, розмір та валюта кредиту. Сторони домовилися, що банк надає позичальнику кредит-1 на суму 1659824 грн 63 коп. та кредит-2 на суму 1358038 грн 33 коп.
Відповідно до п. 2.2. додаткового договору від 03 квітня 2015 року сторони також домовилися про прощення частини боргових зобов`язань, що дорівнює фактичному розміру кредиту-2, зазначеному в графіку погашення заборгованості. 
Рішенням Правління ПАТ «ОТП Банк» від 18 вересня 2015 року № 269 було вирішено сформувати резерв на суму заборгованості за тілом кредиту в сумі 1358038 грн 33 коп. за кредитним договором від 03 серпня 2007 року № МL-007/129/2007 (позичальник - ОСОБА_1 ), а також доручено управлінню бухгалтерського обліку та звітності, у зв`язку з тим, що в повному обсязі виконано умови додаткової угоди до кредитного договору від 03 серпня 2007 року № МL-007/129/2007 (позичальник - ОСОБА_1 ) списати зазначену заборгованість за рахунок сформованого резерву.
ДПІ у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві провела  документальну невиїзну перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати фізичною особою ОСОБА_1 за період з 01 січня по 31 грудня 2015 року, за результатами якої склала акт від 22 серпня 2016 року № 4601/26-56-13-06-05/НОМЕР_1. 
Відповідно до вказаного акту перевірки «ОТП Банк» включило відомості про нарахування ОСОБА_1 доходу в розмірі 1358038 грн 33 коп. до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форми №1ДФ).
Оскільки ОСОБА_1 не задекларувала та не сплатила податок на доходи фізичних осіб та військовий збір із зазначеної суми доходу (додаткового блага), податковий орган самостійно здійснив нарахування податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб відповідно до пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України та військового збору відповідно до п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України. 
На підставі вказаного акту перевірки відповідач виніс податкові повідомлення-рішення від 06 жовтня 2016 року: 
-          № 0010411306 про нарахування ОСОБА_1 грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 338748 грн 32 коп., з яких 270998 грн 66 коп. - податкове зобов`язання та 67749 грн 66 коп. - штрафні (фінансові) санкції;
          -          № 0010401306 про нарахування ОСОБА_1 грошового зобов`язання за платежем «військовий збір» у розмірі 25463 грн 21 коп., з яких 20370 грн 57 коп. - податкове зобов`язання та 5092 грн 64 коп. - штрафні (фінансові) санкції.
Не погоджуючись із вказаними рішеннями контролюючого органу, ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом про визнання їх протиправними і скасування. 
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що сума прощеного боргу за умовами додаткового договору від 03 квітня 2015 року до кредитного договору від 03 серпня 2007 року № МL-007/129/2007 є додатковим благом позивача та входить до бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб. Також суд першої інстанції зазначив, що ПАТ «ОТП Банк» не здійснювало прощення позивачу розміру різниці, розрахованої відповідно до п. 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, у зв`язку з чим ця норма не поширюються на спірні правовідносини. 
Суд першої інстанції не погодився з доводами позивача про те, що розмір прощеного боргу, є меншим ніж курсова різниця, оскільки визначальним для п. 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України є порядок визначення розміру такої різниці і саме різниця є об`єктом прощення як частина основної суми боргу (кредиту).
Колегія суддів не погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи. 
Згідно з пп.    163.1.1. п.    163.1    ст.    163 Податкового кодексу України (тут та надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.
У відповідності до пп. «д» пп.    164.2.17    п.    164.2    ст.    164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених    статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. 
Положеннями пп. 168.2.1. п. 168.2 ст. 168 Податкового кодексу України передбачено, що платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.
Відповідно до пп. 49.18.4. п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.
Згідно з п. 179.7 ст. 179 Податкового кодексу України фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.
У відповідності до п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. 
Сторонами справи не заперечується, що ПАТ «ОТП Банк» здійснило прощення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором у розмірі 1358038 грн 33 коп.
ДПІ у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві, керуючись пп. «д» пп.    164.2.17    п.    164.2    ст.    164 Податкового кодексу України включило суму прощеного боргу до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу позивача, що стало підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та нарахування податку на доходи фізичних осіб і військового збору. 
Звертаючись до суду з вимогою про скасування податкових повідомлень-рішень від 06 жовтня 2016 року № 0010401306 та № 0010411306, ОСОБА_1 обґрунтувала свої вимоги тим, що банк здійснив прощення (анулювання) заборгованості за кредитом на суму, що не перевищує суму курсової різниці, у зв`язку з чим така сума не вважається додатковим благом згідно з п. 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.
У відповідності до абз. 1 п. 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.
Згідно з абз. 2 п. 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.
Положеннями ч. 5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2019 року у справі № 826/4578/17 зазначив, що аналіз п. 8 підрозділу 1    розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України    свідчить про те, що прощена (анульована) кредитором сума (розмір якої дорівнює різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеною за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 1 січня 2014 року) не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу за наявності всіх обов`язкових умов: 1) фінансовий кредит в іноземній валюті не був погашений станом на 01 січня 2014 року; 2) операція з прощення (анулювання кредиту) здійснена після 01 січня 2015 року; 3) відбулась зміна валюти зобов`язання за кредитом з іноземної валюти у гривню.
У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі № 520/10880/18 зазначено, що для правильного встановлення правової природи анульованого (прощеного) кредитором боргу (кредиту) позивача (як курсової різниці, розрахованої відповідно до п. 8 підрозділу 1    розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, або додаткового блага, яке підлягає включенню до загального оподатковуваного доходу фізичної особи) необхідною умовою є дослідження судом характеру угоди між кредитором та позичальником щодо відповідної реструктуризації боргу та прощення його частини, зокрема, чи було змінено валюту зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню.
Як раніше зазначалося, ОСОБА_1 отримала кредит в іноземній валюті на підставі кредитного договору від 03 серпня 2007 року № МL-007/129/2007. Фінансовий кредит в іноземній валюті не був погашений позивачем станом на 01 січня 2014 року. 
Згідно з п. 2.1.2 додаткового договору від 03 квітня 2015 року до кредитного договору від 03 серпня 2007 року № МL-007/129/2007 було змінено валюту кредиту з доларів США на гривню. 
Прощення боргу ОСОБА_1 перед банком у розмірі 1358038 грн 33 коп. відбулося на підставі рішення Правління ПАТ «ОТП Банк» від 18 вересня 2015 року № 269, тобто операція з прощення (анулювання кредиту) здійснена після 01 січня 2015 року.
Досліджуючи характер додаткового договору від 03 квітня 2015 року та підстави прощення банком заборгованості ОСОБА_1 , колегія суддів встановила, що сторони домовилися про зміну валюти боргових зобов`язань з доларів США на гривню. Крім того загальна сума заборгованості за кредитним договором, яка становила 128310,50 доларів США (складалася з тіла кредиту - 123269,76 доларів США, простроченого тіла кредиту - 291,02 доларів США, строкових процентів за користування кредитними коштами - 825,56 доларів США та заборгованості за процентами за користування кредитними коштами - 3924,16 доларів США), після конвертації у гривню була сформована як основна сума кредиту та розділена на дві частини: кредит-1 у розмірі 1659824 грн 63 коп. і кредит-2 у розмірі 1358038 грн 33 коп.  
Одночасно сторони домовилися про прощення частини боргових зобов`язань, що дорівнює фактичному розміру кредиту-2, за умови належного виконання позичальником умов кредитного договору та додаткового договору, у тому числі недопущення боргових зобов`язань більше ніж на 30 календарних днів.
Фактичне прощення боргу відбулося згідно з рішенням Правління ПАТ «ОТП Банк» від 18 вересня 2015 року № 269. 
Згідно з довідкою ПАТ «ОТП Банк» від 07 листопада 2016 року № 007-01-5/681 загальна сума заборгованості за кредитним договором, яка підлягала конвертації становила 128310,50 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України становило: на дату укладення договору про зміну валюти зобов`язання - 3016514 грн 67 коп.; станом на 01 січня 2014 року - 1025585 грн 83 коп. Відповідно, курсова різниця, розрахована відповідно до п. 8 підрозділу 1    розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, складає 1990928 грн 84 коп. У свою чергу сума прощеного боргу (за договором зміни валюти зобов`язання) складає 1358038 грн 33 коп. 
Зазначені обставини у свої сукупності вказують на те, що з укладенням додаткового договору від 03 квітня 2015 року відбулася зміна валюти кредиту, наданого позивачу в рамках кредитного договору від 03 серпня 2007 року № МL-007/129/2007. 
Можливість прощення боргу, хоч і обумовлена у додатковому договорі від 03 квітня 2015 року, проте не була безпосередньо пов`язана зі зміною валюти кредиту. Умовою прощення боргу сторони визначили належне виконання позичальником своїх зобов`язання за укладеними договорами. 
Разом з тим положення п. 8 підрозділу 1    розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України не передбачають, що прощення (анулювання) боргу для цілей не включення його суми до об`єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб має відбуватися саме у зв`язку зі зміною валюти кредиту.
Верховний Суд у постанові від 14 листопада 2019 року у справі № 520/10880/18 також відхилив доводи контролюючого органу про те, що додатковий договір про прощення (анулювання) суми боргу передбачав прощення основної суми        боргу, а не курсової різниці. Своє рішення суд касаційної інстанції обґрунтував тим, що положення п. 8 підрозділу І розділу ХХ «Перехідні положення»    Податкового кодексу України    передбачають прощення саме боргу, але в розмірі, що не перевищує курсову різницю.
Зміст п. 8 підрозділу 1    розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України вказує на те, що ця норма права визначає граничний розмір прощеного (анульованого) боргу, який не буде вважатися додатковим благом за умов, що:
-          боржник отримав кредит у іноземній валюті;
          -          фінансові зобов`язання в іноземній валюті не були погашені станом на 01 січня 2014 року; 
          -          сторони кредитного договору домовилися про зміну валюти зобов`язання;
          -          операція з прощення (анулювання) боргу здійснена після 01 січня 2015 року. 
Судом встановлено, що у спірних правовідносинах кожна із зазначених умов була виконана. 
У зв`язку з цим колегія суддів приходить до висновку про те, що сума прощеного банком боргу в розмірі 1358038 грн 33 коп. не є додатковим благом та не включається до розрахунку місячного доходу ОСОБА_1 .
Та обставина, що розмір прощеного (анулюваного) боргу - 1358038 грн 33 коп. є меншим за розмір курсової різниці, обчисленої за правилами п. 8 підрозділу 1    розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України - 1990928 грн 84 коп. не впливає на віднесення відповідної суми до оподатковуваного доходу позивача. 
За висновками Верховного Суду, що викладені в постанові від 14 листопада 2019 року у справі № 520/10880/18, застосування вимог абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України має місце виключно у випадку перевищення суми прощеного (анульованого) кредитором боргу над сумою курсової різниці, обрахованої за правилами, передбаченими п. 8 підрозділу 1    розділу XX «Перехідні положення» ПК України.
Оскільки різниця, що розрахована у відповідності до п. 8 підрозділу І розділу ХХ «Перехідні положення»    Податкового кодексу України, яка не підлягає оподаткуванню, є більшою, ніж сума боргу, що прощена банком позивачу, Верховний Суд прийшов до висновку, що умови для застосування преференцій щодо сплати податку на доходи фізичних осіб були дотримані. 
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про відсутнісь підстав стверджувати, що ОСОБА_1 внаслідок прощення ПАТ «ОТП Банк» частини заборгованості отримала додаткове благо в розмірі 1358038 грн 33 коп.
За таких обставин колегія суддів вважає, що у контролюючого органу не було правових підстав для нарахування позивачу грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Водночас адміністративний позов ОСОБА_1 про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 06 жовтня 2016 року № 0010401306 та № 0010411306 є законним, обґрунтованим та підлягає задоволенню. 
Отже, доводи апеляційної скарги позивача спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 11 вересня 2018 року та є підставою для його скасування. 
У відповідності до пп.пп. «б», «в» п. 4 ч. 1 ст. 322 КАС України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 4027 грн 49 коп. згідно з квитанціями від 04 січня 2017 року № 97 і № 98 та при зверненні з апеляційною скаргою - у розмірі 6041 грн 23 коп. згідно з квитанцією від 12 лютого 2020 року № 0.0.1612736987.1. 
Зазначені кошти, згідно з правилами розподілу судових витрат, підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, надав неналежну оцінку дослідженим доказав та ухвалив судове рішення без додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 вересня 2018 року - скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -       
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити. 
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 вересня 2018 року - скасувати.
Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити. 
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 06 жовтня 2016 року № 0010401306 та № 0010411306.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (місцезнаходження: вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116; ідентифікаційний код: 43141267) судові витрати за подачу адміністративного позову в розмірі 4027 (чотири тисячі двадцять сім) грн 49 коп. та за подачу апеляційної скарги у розмірі 6041 (шість тисяч сорок один) грн 23 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

          Головуючий суддя                                                                       А.М. Горяйнов                                                                 

Судді                                                                                            В.В. Файдюк            

                                                                                                    Є.В. Чаку

Постанова складена у повному обсязі 09 липня 2020 року.