ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/820/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №692/1607/19 Категорія: 304090000 	Чепурний О. П. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       18 серпня 2020 року :

м. Черкаси 
Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:
Сіренка Ю.В., Гончар Н.І., Фетісової Т.Л., 
секретар Попова М.В. 
учасники справи: 

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», 

відповідач - ОСОБА_1 ,        

законний представник відповідача - ОСОБА_2 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу - представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Крилова Олена Леонідівна, 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 12 лютого 2020 року, у складі судді Чепурного О.П., -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Позовні вимоги мотивував тим, що ОСОБА_3 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 19.05.2015 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. З інформації, отриманої від нотаріуса його спадкоємцем є ОСОБА_1 . 
Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, становить 10694,17 грн., яка складається з наступного:
- 10681,06 грн. - тіло кредиту;
-13,11 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом.
Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 12 лютого 2020 року у задоволенні позову банку відмовлено повністю.
Суд обґрунтував своє рішення тим, що позивачем не доведено, що після смерті ОСОБА_3 залишилося будь-яке спадкове майно. В процесі розгляду справи з боку позивача не заявлялось жодних клопотань про витребування вказаної інформації, не надано доказів про вартість спадкового майна, яке одержане відповідачем у спадщину та в межах вартості якого він зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора. Крім того, суд звернув увагу на відсутність доведення позивачем тієї обставини, що саме відповідач є спадкоємцем померлого ОСОБА_3 .
Не погоджуючись з таким рішенням суду, 26.02.2020 представник позивача - ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов банку в повному обсязі. Стягнути з відповідача судові витрати.
Скарга вмотивована тим, що суд не дотримався повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, ухвалив рішення без належної оцінки доказів та з порушенням норм процесуального і матеріального права.
Скаржник посилається на постанову Верховного Суду від 18.09.2019 по справі №640/6274/16-ц, та вказує, що відповідно до даної постанови, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця.
Звертає увагу, що відповідачем не надано доказів, що будинок, в якому проживав позичальник ОСОБА_3 на момент смерті, не належав спадкодавцю та не є спадковим майном. Крім того, відповідачем не доведено, що розмір спадкового майна є меншим, ніж розмір заборгованості спадкодавця по кредиту.
Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При розгляді справи встановлено, що  19.05.2015 ОСОБА_3 підписано анкету-заяву  про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку з метою отримання банківських послуг.
Згідно розрахунку заборгованості за даним договором, ОСОБА_3 користувався кредитними коштами, наданими позивачем, однак, своїх зобов`язань по поверненню кредиту не виконав в повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка за розрахунком банку, складає 10 694 грн. 17 коп: 10681 грн. 06 коп. – тіло кредиту, 13 грн. 11 коп. – нараховані проценти за користування кредитом (а.с.5).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 30.06.2016 Серія НОМЕР_1 (а.с.32).
08.12.2016 банк звернувся з претензією до Драбівської державної нотаріальної контори в порядку ст. 1281 ЦК України з вимогою: повідомити банк чи заводилась спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , включити кредиторські вимоги банку в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ, повідомити спадкоємців про наявність заборгованості перед банком в сумі 6607 грн. 09 коп. 
В подальшому претензія була переадресована за належністю до приватного нотаріуса Драбівського районного нотаріального округу Бірюка О.В. 
У відповіді на претензію за №40/01-16 від 09.02.2017 нотаріус зазначив, що після смерті ОСОБА_3 заведена спадкова справа №338/2016 від 21.10.2016, спадщину прийняв його малолітній син ОСОБА_1 , 2003 року народження, в особі законного представника (матері), ОСОБА_2 . Документи на спадкове майно не видавались. 
10.04.2017 ПАТ КБ «Приватбанк» направив лист-претензію ОСОБА_1 , як спадкоємцю, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , з вимогою про сплату заборгованості за кредитним договором на суму 8942 грн. 57 коп.
ПАТ КБ «Приватбанк», звертаючись з позовом до ОСОБА_1 , як спадкоємця позичальника ОСОБА_3 , вважає, що він, як спадкоємець, має нести відповідальність за зобов`язаннями позичальника, що виникли на підставі відповідного кредитного договору перед банком на суму заборгованості в розмірі 10 694 грн. 17 коп.
Правовідносини між сторонами у справі, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин,  регламентуються наступними правовими нормами.
Відповідно до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, що передбачено ст. 1218 ЦК України.
Частинами 1, 2 ст.1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.
Частиною 1 статті 1282 ЦК України визначено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Крім того, згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлені строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку, суд виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що після смерті ОСОБА_3 залишилося будь-яке спадкове майно, в межах вартості якого спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду та вважає його передчасним, оскільки суд не з`ясував всіх обставин справи для об`єктивного вирішення спору, а саме, не встановив обсягу спадкового майна, яка залишилось після смерті ОСОБА_3 та його вартість, в межах якого відповідач має погасити кредитну заборгованість перед банком. 
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
З системного аналізу ч.1 ст.1282 ЦК України слідує, що у разі наявності у позичальника перед банком кредитної заборгованості ця заборгованість входить до складу спадщини. Спадкоємець, який прийняв відповідну спадщину, несе зобов`язання перед банком по погашенню цієї кредитної заборгованості у сумі, наявній на момент відкриття спадщини, у межах вартості прийнятого у спадщину майна. 
Кожен із спадкоємців  зобов`язаний задовольнити  вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором не встановлено інакше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених ст.1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.
При вирішенні спору про стягнення із спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.
Вказані правові висновки зазначено в постановах ВС від 21.08.2019 у справі №320/6489/16-ц та від 28.08.2019 у справі №500/2593/15-ц.
Вирішуючи спір по суті, апеляційний суд, дотримуючись вимог статей 12, 81 ЦПК України звернувся до приватного нотаріуса Драбівського нотаріального округу Бірюка О.В. за наданням копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 .
З копії спадкової справи №338/2016 заведеної 21.10.2016 вбачається, що ОСОБА_2 відмовилась від прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3 на користь малолітнього сина ОСОБА_1 . 
Відповідно до довідки виданої виконкомом Драбівської селищної ради №2255 від 20.10.2016 на день смерті ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 із дружиною ОСОБА_2 та сином ОСОБА_1 . 
Згідно з інформаційною довідкою від 24.07.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, будинок за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_5 , на підставі договору купівлі-продажу від 23.12.2005, зареєстрованого 23.01.2006.
Отже, зазначений вище будинок за адресою: АДРЕСА_1 не належав спадкодавцю ОСОБА_3 , а тому не увійшов до спадкового майна, що спростовує, з цього приводу, доводи апеляційної скарги.
Водночас, під час апеляційного розгляду справи, встановлено, що ОСОБА_3 був співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується, дослідженими у судовому засіданні копією свідоцтва на право власності на житло від 25.11.1998 та копією довідки КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» №60 від 06.03.2017.
Так, згідно копії свідоцтва на право власності на житло від 25.11.1998, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 в результаті приватизації набули у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .
Таким чином, після смерті ОСОБА_3 належну йому частину вказаної квартири, отримав у спадщину його син ОСОБА_1 , який у відповідності до приписів ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину.
Відповідно до ст. 1296 ЦК України  спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Тобто, враховуючи положення статей 1216, 1282 ЦК України обов`язок по сплаті заборгованості, яка залишилася після смерті ОСОБА_3 перед банком, перейшов до спадкоємця ОСОБА_1 . 
Судом першої інстанції встановлено і не заперечувалось відповідачем та його законним представником, як під час розгляду справи в суді першої, так і в апеляційній інстанції, що заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором б/н від 19.05.2015 становить 10694,17 грн., яка складається з: 10681,06 грн. – тіло кредиту, 13,11 грн. – відсотки за користування кредитом, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості (а.с.5).
Отже, за вказаних обставин, відповідно до положень ст.1282 ЦК України, у відповідача, як у спадкоємця боржника виник обов`язок перед банком сплатити заборгованість в розмірі 10694,17 грн. за кредитним договором у межах, вартості майна, одержаного у спадщину.
Під час апеляційного розгляду встановити вартість нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_2 , частину якої одержав ОСОБА_1 в спадщину, не виявилось можливим, оскільки оцінка даного майна не проводилась.
Проте, відповідно до свідоцтва на право власності на житло № НОМЕР_2 від 25 листопада 1998 року загальна площа вказаної квартири становить 68,5 кв.м.
Відповідно до наявної у матеріалах інвентарної справи технічної характеристики вказана квартира розташована на другому поверсі двох-поверхового будинку та складається з трьох кімнат житловою площею 42,7 кв.м. Квартира обладнана балконом 1,2 кв.м. та лоджією 1,8 кв. м. Загальна площа квартири становить 69,6 кв.м. Загальні відомості про будинок: матеріал зовнішніх стін – цегла керамічна, цегла силікатна; матеріал перекриття з/бетонні плити. Будинок підключено до телефонної мережі та обладнано водопроводом (холодне водопостачання), каналізацією, газопостачанням, опаленням від поквартирного котла, електроосвітленням, радіотрансляційною мережею.
З огляду на це, колегія суддів вважає, що поза розумним сумнівом, вартість одержаного ОСОБА_1 у спадщину майна (частини квартири), не може бути меншою за розмір заборгованості перед банком в сумі 10 694,17 грн. та дає змогу відповідачу погасити заборгованість ОСОБА_3 перед кредитором. 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 12 лютого 2020 року у даній справі слід скасувати у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин справи, та неправильним застосування норм матеріального права – ст.ст.1218, 1282 ЦК України, та прийняти постанову про задоволення позовних вимог.
На підставі ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути 4802,5 грн. судових витрат, сплачених позивачем за подання позовної заяви та апеляційної скарги (1921 грн. + 2881,5 грн. = 4802,5 грн.).
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.
Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 12 лютого 2020 року у даній справі скасувати.
Прийняти нову постанову.
Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 10 694,17 грн. заборгованості за кредитним договором №б/н від 19 травня 2015 року.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 4802,5 грн. 
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.
Повний текст постанови складено 20.08.2020. 

Судді Гончар Н.І.

Сіренко Ю.В.

Фетісова Т.Л.