ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/2436/19                                                                                    Суддя першої інстанції: Пащенко К.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  20 серпня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          головуючого судді                        - Горяйнова  А.М.,
          суддів                                            - Костюк Л.О. та Чаку Є.В.,
          за участю секретаря                     - Король Ю.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2020 року з питань встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії, 
ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 липня 2019 року у справі № 640/2436/19 було визнано протиправним та скасовано розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 04 червня 2018 року № 1403 про призначення пенсії та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м.  Києві перевести з 23 квітня 2018 року ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, в розмірі 50 відсотків пенсії померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка - ОСОБА_2 , виходячи з розміру пенсії, яку отримував годувальник на день смерті.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на вказане судове рішення було повернуто скаржнику. 
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із клопотанням про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, у якому просила зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подати до суду звіт про виконання рішення суду, а в разі невиконання судового рішення або неподання звіту про його виконання - застосувати до керівника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві штраф відповідно до ст. 382 КАС України.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2020 року у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено. 
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, заявник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову постанову про задоволення клопотання про встановлення судового контролю. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання. Скаржник вказує на те, що рішення суду від 19 липня 2019 року в частині виплати пенсії у розмірі 64706 грн 66 коп. залишається невиконаним. Також ОСОБА_1 просить суд врахувати, що відповідач не надав доказів на підтвердження вчинення дії, передбачених Порядком погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649.
Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві не надходив. 
Під час судового засідання позивач та її представник підтримали апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити з підстав, викладених у ній. 
Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, проте явку свого представника у судове засідання не забезпечив та про причини неявки суду не повідомив. За таких обставин колегія суддів, керуючись ч. 2 ст. 313 КАС України, вирішила розглядати справу за відсутності представника відповідача.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та її представника, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2020 року - без змін, виходячи із наступного.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що виплата нарахованих (перерахованих) сум пенсій та довічного грошового утримання судді у відставці за рішенням суду здійснюється, зокрема, коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Черговість виконання судових рішень визначається датою їх надходження. На виконання рішення суду від 19 липня 2019 року Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві листом від 24 квітня 2020 року № 8205-9111/К-02/8-2600/20 повідомило позивача про те, що рішення у зобов`язальній частині виконано, кошти за рішенням суду в сумі 7813 грн 79 коп. за період з жовтня по грудень 2019 року нараховані на січень за додатковою відомістю, а виплата коштів у сумі 64706 грн 66 коп. за період з квітня 2018 року по жовтень 2019 року буде здійснена у відповідності до вимог Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду.
Також суд першої інстанції врахував, що з метою примусового виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 липня 2019 у справі №  640/2436/19 за заявою позивача постановою від 30 квітня 2020 року Відділом примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження № 61950283.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
У відповідності до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Положеннями ч. 2 ст. 14 КАС України також передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Згідно з ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Зазначені норми права у своїй сукупності вказують на те, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання. Водночас суд наділений повноваженнями вживати додаткових заходів контролю за виконанням судового рішення окремими категоріями осіб - суб`єктами владних повноважень, не на користь яких ухвалене судове рішення. 
Окрім кола відповідачів, щодо яких суд може встановити додаткові заходи контролю, Кодекс адміністративного судочинства України не визначив інших критеріїв, які слід враховувати при вирішенні питання щодо встановлення судового контролю за виконання рішення, залишивши це питання на розсуд суду. 
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови. У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. Суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
При цьому встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № 0640/3719/18, від 04 березня 2020 року у справі № 539/3406/17, від 11 червня 2020 року у справі № 640/13988/19. 
За змістом постанови Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 802/357/17-а звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зобов`язаний навести аргументи на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і надати докази в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення. 
Перевіряючи наявність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 з урахуванням зазначених правових висновків Верховного Суду щодо застосування ст. 382 КАС України, колегія суддів приймає до уваги, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 липня 2019 року у справі № 640/2436/19 набрало законної сили 18 жовтня 2019 року. 
Виконавчі листи, оформлені на підставі вказаного судового рішення, позивач отримала 15 листопада 2019 року. 
У наданих до суду письмових поясненнях щодо суми невиплаченої пенсії від 01 червня 2020 року ОСОБА_1 підтвердила, що на виконання рішення суду від 19 липня 2019 року у справі № 640/2436/19 Головне управління Пенсійного фонду України в м.  Києві здійснило нарахування пенсії у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50 відсотків пенсії померлого чоловіка, а також здійснило фактичну виплату пенсії за листопад та грудень 2019 року. Крім того позивач підтвердила, що з січня 2020 року щомісячно отримує пенсію в розмірі 8240 грн 30 коп. 
Колегія суддів враховує, що такі дії були вчинені відповідачем до відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду у справі № 640/2436/19.
Так, виконавче провадження було відкрите постановою державного виконання від 30 квітня 2020 року, а виплату коштів розпочато з січня 2020 року. 
Зазначені обставини вказують на те, що рішення суду від 19 липня 2019 року залишається невиконаним у частині виплати коштів у розмірі 64706 грн 66 коп., що нараховані за період з квітня 2018 року по жовтень 2019 року, тобто за період, який передував набранню законної сили судовим рішенням. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» був установлено спеціальний порядок виконання судових рішень щодо нарахування пенсійних виплат. Зазначена постанова була винною на звернення позивача із заявою про встановлення судового контролю, а також на час її розгляду і вирішення судом першої інстанції. 
Згідно з п. 2 вказаної постанови для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних та інших пов`язаних з ними виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого цією постановою.
Відповідно до п. 1 Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 (далі - Порядок) він визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.
Положеннями п. 3 Порядку передбачено, що боржник (орган Пенсійного фонду України, визначений судом боржником у виконанні судового рішення) веде облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, відповідно до порядку, встановленого Пенсійним фондом України.
Зазначений Порядок також установлює спеціальний механізм перевірки обґрунтованості розрахованої боржником суми, що підлягає виплаті. 
Так, у відповідності до п.п. 5, 6 Порядку для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України: документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою. Перевірку обґрунтованості розрахованої боржником суми, що підлягає виплаті, проводить в Пенсійному фонді України комісія з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.
Згідно з п. 8 Порядку комісія приймає одне з таких рішень: про наявність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку; про відсутність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку. У разі відсутності підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку, у п`ятиденний строк комісія повідомляє боржнику про прийняте рішення, зазначивши при цьому причини відмови. У разі потреби комісія може прийняти рішення про повернення матеріалів боржнику на доопрацювання.
Відповідно до абз. 2 п. 9 Порядку рішення оформляються протоколом, у якому за наявності підстав зазначаються пропозиції щодо перерахунку коштів на рахунок боржника. Протокол підписується всіма членами комісії і подається Голові правління Пенсійного фонду України, який не пізніше трьох робочих днів приймає рішення про виділення коштів.
У свою чергу п. 10 Порядку передбачає, що виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику.
Зазначені норми Порядку вказують на те, що виплата коштів за судовими рішеннями, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування пенсійних виплат, фінансується саме з державного бюджету, а виділення коштів для фактичного проведення виплати здійснюється в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету.
Враховуючи сукупність дій, які Головне управління Пенсійного фонду України в м.  Києві вчинило на виконання рішення суду від 19 липня 2019 року у справі № 640/2436/19 у добровільному порядку (до відкриття виконавчого провадження) та встановлені Порядком (норми якого були чинними на час розгляду заяви в суді першої інстанції) особливості погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування пенсійних виплат на виконання судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для висновку, що  відповідач ухиляється від виконання судового рішення.
Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № 0640/3719/18, у якій перевірялися аналогічні підстави для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.
За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не довела необхідності встановлення саме судового контрою за виконанням судового рішення. 
В апеляційній скарзі позивач зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в м.  Києві не надало доказів, які б підтверджували вчинення дій, передбачених п.п. 6, 7, 8, 9 Порядку.
Надаючи правову оцінку зазначеному доводу, колегія суддів враховує, що такі дії підлягають вчиненню іншою особою ніж відповідачем, а саме - Пенсійним фондом України, який для перевірки обґрунтованості розрахованої Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.  Києві суми, що підлягає виплаті, утворює комісію з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду. 
Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують висновків суду першої інстанції, що викладені в ухвалі від 10 червня 2020 року та не можуть бути підставою для її скасування. 
Одночасно колегія суддів вважає необхідним зазначити, що згідно з рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2019 року та постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2020 року у справі № 640/5248/19 п.п. 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» були визнані протиправними та нечинними. 
Наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним визначені у ст. 265 КАС України. 
Згідно з ч. 2 ст. 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Отже, нормативно-правовий акт, який встановлював окремий порядок виплати заборгованості, що утворилася внаслідок перерахунку пенсії за судовими рішеннями, втратив чинність з 22 липня 2020 року. Незгода із тривалою процедурою виплати пенсії, що була встановлена таким Порядком, стала підставою для звернення до суду із заявою про встановлення судового контролю.
Відтак, на цей час відпали перешкоди для виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 липня 2019 року у справі № 640/2436/19 в загальному порядку. 
У разі невиконання відповідачем протягом розумного строку судового рішення після втрати чинності Порядком, позивач не позбавлена можливості повторно звернутися до суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в порядку ст. 382 КАС України або із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду в порядку ст. 383 КАС України. 
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2020 року - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 238, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -      
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 червня 2020 року з питань встановлення судового контролю за виконанням рішення суду - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

          Головуючий суддя                                                                        А.М. Горяйнов                                                                 

Судді                                                                                            Л.О. Костюк          

                                                                                                    Є.В. Чаку

Постанова складена у повному обсязі 20 серпня 2020 року.