Справа № 464/2274/20                                 Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю. 
Провадження № 33/811/728/20                 Доповідач: Романюк М. Ф. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката Милян Андрія Олексійовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу адвоката Милян Андрія Олексійовича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 21 травня 2020 року, 

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 ( один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420,40 грн. до спеціального фонду Державного бюджету України.
Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 25 квітня 2020 року о 20.05 год. по вул.Стрийській, 61 у м.Львові, керував автомобілем марки "Ауді А6" н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9а ПДР України.
Не погоджуючись із рішенням судді районного суду, адвокат Милян А.О., подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на незаконність та необґрунтованість постанови судді Сихівського районного суду м. Львова від 21 травня 2020 року, просить таку скасувати на підставі ст.21 КУпАП звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а провадження у цій справі щодо нього - закрити, матеріали про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 направити на розгляд трудового колективу ПП «СИСТЕМИ КОНДИЦІЮВАННЯ ТА ВЕНТИЛЯЦІЇ».
В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що оскаржувана постанова прийнята без з`ясування всіх обставин справи.
Зазначає, що з матеріалів справи, а саме - відеозапису з нагрудних камер працівників поліції не вбачається, що на момент виявлення так званого правопорушення ОСОБА_1 керував транспортним засобом, тобто автомобіль перебував в русі, таким чином на думку апелянта, вказана обставина свідчить про те, що в діях останнього відсутній склад правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, а саме - його об`єктивна сторона.
Крім того, всупереч вимогам ст. 33 КУпАП, при розгляді справи суд першої інстанції не врахував дані про особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Так, ОСОБА_1 вперше притягується до адміністративної відповідальності, щиро розкаявся у вчиненому діянні, усвідомлює та повністю визнає свою вину, зобов`язується ніколи не порушувати українського законодавства та правил дорожнього руху, від його дій тяжких наслідків не настало.
Також, зазначає, що ОСОБА_1 має на утриманні непрацездатну матір, яка часто хворіє, а тому він змушений часто возити її на лікування. Вказує, що ОСОБА_1 офіційно працевлаштований в ПП «СИСТЕМИ КОНДИЦІЮВАННЯ ТА ВЕНТИЛЯЦІЇ» монтажником систем вентиляції, кондиціювання повітря, пневмотранспорту й аспірації, що передбачає регулярний та на постійній основі виїзд на його власному автомобілі та під його керуванням до клієнтів, посвідчення водія йому потрібне для виконання його безпосередніх обов`язків, а дана робота є єдиним джерелом його заробітку, як засобу до існування.
З огляду на викладене та беручи до уваги намір та готовність трудового колективу застосувати до ОСОБА_1 найсуворіші заходи громадського впливу, апелянт зазначає про необхідність скасувати постанову судді місцевого суду та на підставі ст. 21 КУпАП звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, а провадження у цій справі закрити. 
Заслухавши захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката Милян А.О. на підтримання поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.
Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, як він почав рухатись.
Висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови судді, оскільки викладений у судовому рішенні висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення підтверджується сукупністю доказів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 420522 від 25.04.2020, який відповідає вимогам ст.256 КУпАП та яким зафіксовано дату, місце та обставини вчинення правопорушення; даними тесту на алкоголь «Драгер», з показником 1,87 ‰; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного приладу Алкотестер «DRАGER»; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , рапортом, відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції..
Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про незаконність, необґрунтованість постанови суду першої інстанції та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи апеляційним судом не беруться до уваги, оскільки такі не знайшли свого підтвердження.
Що стосується доводів адвоката Милян А.О. про можливість звільнення його від адміністративної відповідальності та передачі матеріалів справи про адміністративне правопорушення на розгляд трудового колективу ПП «СИСТЕМИ КОНДИЦІЮВАННЯ ТА ВЕНТИЛЯЦІЇ», в якому він офіційно працевлаштований монтажником систем вентиляції, кондиціювання повітря, пневмотранспорту й аспірації, то таке не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 21 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.
За змістом зазначеної норми закону звільнення від адміністративної відповідальності, в даному випадку, є правом, а не обов`язком суду з урахуванням, зокрема, обставин, зазначених у ст. 33 КпАП України.
Водночас, згідно з ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
За загальним визначенням транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, а тому на водія покладається величезна відповідальність не тільки за своє життя, а й за життя пішоходів та цілісність майна інших громадян.
Вважаю, що своїми діями ОСОБА_1 грубо порушив Правила дорожнього руху України та вчинене ним порушення має підвищену суспільну небезпеку, адже створювало загрозу життю, здоров`ю та майну самого порушника та інших осіб, оточуючим об`єктам державного, колективного або приватного майна.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Крім цього, з наданого клопотання директора ПП «СИСТЕМИ КОНДИЦІЮВАННЯ ТА ВЕНТИЛЯЦІЇ» ОСОБА_4 про передачу на поруки трудового колективу, вбачається, що такий не містить будь-яких даних про те, яким чином даний трудовий колектив буде реалізовувати громадський вплив на ОСОБА_1 та які зобов`язання бере на себе вказаний колектив для здійснення заходів виховного впливу, спрямованих на недопущення вчинення останнім нових правопорушень. 
Застосування ст. 21 КУпАП щодо особи, яка визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, протирічить меті законодавчого посилення відповідальності за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, чи за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, яка має каральний та стримуючий характер.
Положення згаданої статті відображають принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності, який означає відповідність заходу впливу, який обирається для порушника, меті адміністративної відповідальності.
Принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачає як індивідуальний підхід до застосування примусових заходів залежно від особистих якостей порушника та характеру і обставин вчинення проступку, так і можливість пом`якшення і навіть відмови від застосування заходів відповідальності, якщо її мета може бути досягнута іншим шляхом.
Як слідує із вимог ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відтак, питання доцільності застосування того чи іншого заходу громадського впливу ґрунтується виключно на внутрішньому переконанні судді за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення та не є імперативним обов`язком судді чи суду.
Застосування до правопорушника положень ст.21 КУпАП є правом, а не обов`язком органу (посадової особи), уповноваженого вирішувати справу про адміністративне правопорушення, при цьому можливість її застосування передусім залежить від характеру вчиненого адміністративного правопорушення.
Хоч ОСОБА_1 щиро розкаявся у вчиненому діянні, усвідомлює та повністю визнає свою вину, зобов`язується ніколи не порушувати українського законодавства та правил дорожнього руху, порушення вчинене ним вперше, позитивно характеризується, має на утриманні непрацездатну матір, яка часто хворіє, а тому він змушений часто возити її на лікування, офіційно працевлаштований, однак, враховуючи характер вчиненого діяння та значну суспільну небезпеку правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП, зокрема те, що керування джерелом підвищеної небезпеки в стані алкогольного сп`яніння може привести до тяжких наслідків, ОСОБА_1 , як водій, керуючи джерелом підвищеної небезпеки у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлював, що це заборонено законом та становить небезпеку для оточуючих, однак проігнорував цю заборону, а також зважаючи на мету застосування адміністративного стягнення, апеляційний суд не вбачає підстав для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на розгляд трудового колективу.
Наведені адвокатом Милян А.О. в апеляційній скарзі обставини як на підставу передачі матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на розгляд трудового колективу враховуються при обранні адміністративного стягнення, однак такі не можуть бути безумовною підставою для застосування положення ст.21 КУпАП.
При цьому, апеляційний суд вважає, що стягнення у вигляді адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік накладене на правопорушника з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП та відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушника, ступеню його вини та є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобігання вчиненню ОСОБА_1 нових правопорушень.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.
На підставі викладеного апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги адвоката Милян Андрія Олексійовича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , а рішення суду першої інстанції відносно останнього залишити без змін.
Керуючись ст.294 КУпАП , апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в :

постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 21 травня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката Милян Андрія Олексійовича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ф. Романюк