ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1825/20 Справа № 172/1416/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Битяк І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,
за участю секретаря - Мамедової О.І., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання правової допомоги,–

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року  ОСОБА_2  звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання правової допомоги. Позовна заява мотивована тим, що 20 квітня 2013 року між ним та відповідачем укладено договір про надання правової допомоги та додаткову угоду до цього договору, згідно з якими він зобов`язався надати допомогу в якості захисника по кримінальному провадженню № 12013040440001031 відносно ОСОБА_3 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України, на всіх стадіях кримінального провадження, в тому числі домогтися правового результату – визнання невинуватим ОСОБА_3 шляхом його виправдання або закриття кримінального провадження з підстав, передбачених ст. 284 КПК України, а відповідач – сплатити йому гонорар у сумі еквівалентній 7 тисячам євро. Позивач свої обов`язки виконав, що підтверджується ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08.11.2016 року про закриття вказаного кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення. Сином відповідача 10.10.2016 року підписано акт прийому-передачі виконаних робіт. 15.07.2017 року ним направлено на адресу відповідача повідомлення про повне виконання обов`язків захисника за договором разом з актом прийому-передачі для підпису. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, тому позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача передбачений договором гонорар в розмірі 7 тисяч євро по офіційному курсу НБУ на день прийняття рішення, а також судові витрати по справі. 
Заочним рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2018 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 гонорар за договором про надання правової допомоги від 20.04.2013 року в сумі 7000 євро, що за курсом НБУ на день прийняття рішення становить 30.54 грн. за 1 євро, тобто у сумі 213 785 гривень 64 копійки. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати по справі в сумі 2 137,85 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з вищезазначеним рішенням суду,  ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
ОСОБА_2 відповідно до ст. 360 ЦПК України подав відзив на апеляційну скаргу, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів її апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення суду – залишити без змін, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 20 квітня 2013 року між адвокатом Дорошенком С.М. (свідоцтво № НОМЕР_2 ) та ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 укладено договір про надання правової допомоги в якості захисника по кримінальному провадженню № 12013040440001031 відносно ОСОБА_3 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України на всіх стадіях кримінального провадження.
Відповідно до додаткової угоди від 20 квітня 2013 року ОСОБА_2 зобов`язується домогтися правового результату – визнання невинуватим ОСОБА_3 шляхом його виправдання або закриття кримінального провадження з підстав, передбачених ст. 284 КПК України, а ОСОБА_1 – сплатити йому гонорар у сумі еквівалентній сімсот євро протягом 7 банківських днів з дня винесення відповідного рішення та аванс у сумі сім тисяч євро до 30.09.13.
Згідно з актом прийому-передачі виконаних робіт від 10 жовтня 2016 року адвокатом Дорошенком С.М. станом на 16.02.2016 року в ході судового розгляду кримінального провадження № 12013040440001031 відносно ОСОБА_3 проведено комплекс робіт та надано послуги, а саме: допити свідків (10 год.), допит експерта (2 год.), підготовка заперечень на клопотання прокурора про допит експерта та про призначення повторної комісійної експертизи (4 год.), ознайомлення в суді з висновком експерта, підготовка запитань (6 год.), допит експерта (4 год.), оголошення додаткової комісійної експертизи (2 год.), допит експерта (8 год.), участь в судових засіданнях (6 год.), дослідження речових доказів (2 год.), участь в судових засіданнях з 16.02.2016 по 10.10.2016 (18 год.), а всього 62 год. Даний акт 10.10.2016 року підписано ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
З довідки Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області видно, що ОСОБА_2 приймав участь у розгляді кримінального провадження № 12013040440001031 відносно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 121 КК України в якості захисника, а саме у 51 судовому засіданні за період з 05.07.2013 по 08.11.2016 року.
15.07.2017 року ОСОБА_2 направлено на адресу відповідача повідомлення про повне виконання обов`язків захисника за договором та акт прийому-передачі від 28.12.2016 року в 2-х екземплярах для підпису, однак відповідачем залишено поза увагою вказаний лист.
Пунктом 4 договору від 20.04.2013 року встановлено, що розмір гонорару, порядок оплати послуг адвоката, умови та порядок розгляду можливих спорів, інші правовідносини між сторонами обумовлюються окремо в додатковій угоді.
Відповідно до пункту 3, 4, 5 додаткової угоди від 20.04.2013 року, родич клієнта гарантує виплату адвокату авансу в розмірі сім тисяч євро до 30.09.2013 року, гонорару в розмірі сімсот євро, гонорар підлягає сплаті родичем клієнта, його довіреною особою або поручителем протягом семи банківських днів з дня постановлення відповідного судового рішення або підписання акту прийому-здачі.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на обгрунтованість та доведеність позовних вимог, зокрема, позивач ОСОБА_2 належним чином виконував умови укладеного договору з ОСОБА_1 щодо надання правової допомоги ОСОБА_3 в якості захисника на всіх етапах кримінального провадження, а також, що в результаті виконання позивачем своїх обов`язків за цим договором сторони досягли бажаного результату, визначеного у п. 2 додаткової угоди до договору про надання правової допомоги, а відповідач в порушення вказаного договору не виконав свої зобов`язання щодо сплати гонорару в обумовленому розмірі.
Відмовляючи в частині задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача суми судових витрат пов`язаних з прибуттям у судові засідання, суд виходив з того, що позивачем не подано попередній розрахунок таких витрат, а також позивачем не підтверджено чи пов`язані вказані витрати безпосередньо з судовим розглядом. 
В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що п. 3 та п. 4 Додаткової угоди не відповідають вимогам закону, зокрема, ст. 192, ч. 1 ст. 533 ЦК України; на невідповідність розміру авансу та гонорару за Додатковою угодою до Договору; пропуск позивачем строку позовної давності. 
Однак, з такими доводами апелянта погодитися не можна, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Згідно зі ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До цього договору застосовуються загальні вимоги договірного права (ч. 1 ст. 27 Закону України Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Згідно з положеннями ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Чинне законодавство не містить заборони на визначення розміру плати (гонорару) за надані послуги (правова допомога) у фіксованому розмірі. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат справи тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до умов п.5 Додаткової угоди обов`язок сплатити гонорар на користь позивача у ОСОБА_1 (Відповідача) виникав протягом 7-ми банківських днів із дня винесення відповідного судового рішення або підписання ним Акту приймання-здачі робіт (послуг).
22.07.2017року        відповідач разом із повідомленням №43-Кл від 15.07.2017року позивача та копією Акту приймання - здачі виконаних робіт від 08.11.2016 року, підписаним ОСОБА_3 та 2-ма примірниками Акту приймання-здачі виконаних робіт від 28.12.2016 року - для їх підписання отримав від позивача копію ухвали від 28.12.2016року Апеляційного суду Дніпропетровської області, відповідно до якої набрала законної сили ухвала Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08.11.2016 року - про закриття кримінального провадження відносно його сина ОСОБА_3 із реабілітуючих підстав. Саме вказане судове рішення і становило той правовий результат, на досягнення якого був спрямований Договір від 20.04.2013р. про надання правової допомоги захисника, без досягнення позивачем (адвокатом) якого у відповідача і не міг виникнути обов`язок сплатити позивачу гонорар в обумовленому розмірі.
Таким чином, оскільки зміст        цих судових рішень        залишався невідомим відповідачу і не був доведений до його відома у встановленому порядку (не був надісланий поштою), то до моменту отримання 22.07.2017року копії відповідного судового рішення разом із повідомленням №43-Кл від 15.07.2017 року, відповідач фактично не мав підстав підписувати Акт приймання - здачі виконаних робіт (наданих послуг) і у нього фактично не виник обов`язок сплачувати гонорар згідно до умов п.5 Додаткової угоди.
Таким чином, саме з 22.07.2017 року у відповідача фактично виник обов`язок виконати у повному обсязі свої фінансові зобов`язання, які до того часу ним не були виконані - сплатити 7 тис. євро протягом 7-ми банківських днів. Оскільки обумовлений Додатковою угодою аванс був додатковою частиною загальної суми договірних зобов`язань відповідача, які не були ним виконані, тому обов`язок їх виконання покладався на відповідача, починаючи з 22.07.2017 року. Доказів того, що відповідач виконав свої зобов`язання в будь-якій частині (сплаті авансу або гонорару), відповідачем не надано.
З позовною заявою позивач звернувся до суду першої інстанції 12.12.2017 року, тобто в межах строку позовної давності.
Необгрунтованими є доводи відповідача про невідповідність п.3, п.4 Додаткової угоди вимогам закону. Так, судом першої інстанції вірно було визначено, що сума заборгованості має бути стягнута у грошовій одиниці, яка була обумовлена сторонами у договорі, - по курсу НБУ на день винесення судового рішення. Зокрема, 20 квітня 2013 року сторонами було обумовлено розрахунок за Додатковою угодою до Договору у грошовому еквіваленті платіжної валюти «євро».
Відповідно до ст. 524 ЦК України сторони договору можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України також встановлено, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Таким чином, доводи відповідача щодо невідповідності п.3.4 Додаткової угоди вимогам чинного законодавства є необгрунтованими.
Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про заочний розгляд справи, достовірно не знав, що відповідача належним чином повідомлено, є безпідставними та спростовуються матеріалами даної цивільної справи.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, оскільки в результаті виконання позивачем своїх обов`язків за Договором відповідач досягнув бажаного результату, визначеного у п. 2 Додаткової угоди до Договору, акт приймання-здачі виконаних робіт (наданих послуг) від 10.10.2016 р. був підписаний сином відповідача ( ОСОБА_3 ) без заперечень, однак відповідач ухилився від підписання вказаного Акту.
Тож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.
Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
       Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а заочне рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2020 року ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору за подачу апеляційної скарги на заочне рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2018 року, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.
Таким чином, відповідно до п.п. 9 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 на користь держави необхідно стягнути суму відстроченого судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення суду в розмірі 3360 грн. 00 коп.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Заочне рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2018 року – залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави суму відстроченого судового збору в розмірі 3360 грн. 00 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                                 В.С. Городнича

Судді:                                                                         О.П. Варенко

                                                                        О.В. Лаченкова