ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року		Справа № 1.380.2019.001021 пров. № А/857/7140/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача - Качмара В.Я.,
суддів - Большакової О.О., Кушнерика М.П.,
при секретарі судового засідання - Пильо І.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року (суддя Брильовський Р.М., м.Львів) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання здійснити перерахунок пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУПФ) в якому просив:
визнати протиправними дії ГУПФ щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії з 90% до 70% сум грошового забезпечення;
зобов`язати відповідача здійснити з 01.01.2018 перерахунок пенсії у порядку і розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 №103 (далі - Постанова №103), виходячи із відсоткового значення розміру пенсії 90% сум грошового забезпечення та здійснити її виплату з нарахуванням компенсації втрати частини доходів населення з урахуванням виплачених сум.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 8 квітня 2019 року (далі - Рішення суду), залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2019 року, позов задоволено. Визнано протиправними дії ГУПФ щодо зменшення відсоткового розміру пенсії ОСОБА_1 з 90% сум грошового забезпечення до 70 % сум грошового забезпечення. Зобов`язано ГУПФ з 01.01.2018 перерахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 у розмірі 90% сум грошового забезпечення відповідно до Постанови №103, з врахуванням виплачених сум. Зобов`язано ГУПФ виплатити компенсацію ОСОБА_1 втрати частини доходів за період з 01.01.2018 по дату перерахунку пенсії, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон №2050-III).
07.04.2020 ГУПФ звернулося до суду із заявою про роз`яснення Рішення суду в якій просило роз`яснити порядок нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів, враховуючи, що виплата заборгованості, як передбачено статтею 4 Закону №2050-III, не відбулась.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року у задоволенні заяви відмовлено.
Не погодившись із постановленою ухвалою, її оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення про задоволення заяви про роз`яснення судового рішення.
В доводах апеляційної скарги покликається на обставини, що викладені у заяві про роз`яснення судового рішення.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що роз`яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків, але без виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом. Проте, як вбачається з резолютивної частини Рішення суду воно є чітким за змістом, зрозумілим та не припускає кілька варіантів тлумачення.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.
Згідно з частинами першою, другою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.
Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.
Виходячи із системного тлумачення положень вказаної статті, роз`яснено може бути рішення суду у разі, якщо без такого роз`яснення його тяжко виконати, оскільки має місце ймовірність неправильного його виконання чи невиконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.
Вказана норма передбачає підстави для роз`яснення судового рішення в судовому засіданні. Отже, роз`яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків, але без виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом.
Також, роз`яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання. Тобто, це стосується випадків, коли судом недотримані вимоги ясності, визначеності рішення. Невизначеність судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час виконання.
Слід зазначити, що по суті заява ГУПФ про роз`яснення судового рішення містить лише резолютивну частину Рішення суду, норми Закону №2050-III та статті 254 КАС, з проханням роз`яснити судове рішення в частині порядку виконання нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів. 
Зміст вказаної заяви, фактично дублює зміст апеляційної скарги на Рішення суду, тому не може бути підставою для роз`яснення вказаного судового рішення, так як у самому Рішенні суду, суд належно та в повному обсязі надав оцінку доводам відповідача при розгляді справи по суті, зокрема і в частині необхідності виплати компенсації втрати частини доходів позивачу, навів мотиви прийняття та відхилення кожного аргументу відповідача викладеного у відзиві на позов, обґрунтував з яких причин позов у відповідній частині підлягає задоволенню.
За змістом частин першої та другої статті 6 КАС суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). 
У рішенні у справі «Серявін та інші проти України» (набуло статусу остаточного 10.15.2011) ЄСПЛ зазначив (цитата наводиться без посилань на інші справи): «… що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (…). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (…). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (…)».
Апеляційний суд також вважає за необхідне звернути увагу на те, що як мотивувальна, так і резолютивна частина Рішення суду є чіткими та повністю зрозумілими, що унеможливлює неоднакове тлумачення висновків суду та не може стати причиною ускладнення чи неможливості виконання судового рішення.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про роз`яснення судового рішення.
Керуючись статтями 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	М. П. Кушнерик  	
Повне судове рішення складено 22 вересня 2020 року.