ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/3160/18                                                                      

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Бужак Н. П.
Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.
За участю секретаря: Гайворонського В.М.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року, суддя Бояринцева  М.А., у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «Оріон» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

У С Т А Н О В И Л А:

Державне підприємство «Науково-дослідний інститут «ОРІОН» звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного упарвління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та сксаування податкового повідомлення-рішення від 28.11.2017 року №0187031209, прийнятого відповідачем в частині суми 776  975,99 грн.
Позовні вимоги мотивує тим, що податковий орган мав право самостійно провести перевірку та визначити суму грошових зобов`язань не пізніше закінчення 1095 днів з дня граничного строку сплати грошових зобов`язань з урахуванням норм пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України, зокрема мав право нарахувати штрафні санкції за порушення строків оплати земельного податку виключно за період з 01.11.2014 року по 30.10.2017 рік у сумі 112611,66 грн. 
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано ППР від 28.11.2017 року №0187031209 в частині 752  507,72 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління ДФС у м. Києві звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю  та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для задоволення клопотання про вихід із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження, а підстав для розгляду справи  за участі представника податкового органу не встановлено.
Щодо клопотання  відповідача, зазначеного в апеляційній скарзі про зупинення  дії рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2019 року, то колегія суддів вважає за необхідне відмовити у його задоволенні, оскільки чинним КАС України не передбачено зупинення дії оскаржуваного рішення у порядку апеляційного провадження.
Також в апеляційній скарзі  відповідач просить замінити первісного відповідача Головне управління ДФС у м. Києві на належного відповідача Головне управління ДПС у м. Києві.
Колегія суддів вважає за можливе задовольнити зазначене клопотання.
Постановою КМ України від 18.12.2018 року №1200 утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України. Державну податкову службу було реорганізовано  шляхом поділу. 
Пунктом 2 постанови  визначено, що ДПС України та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої ДФС у м. Києві у відповідних сферах діяльності.
Постановою КМ України від 19.06.2019 року №537 «Про утворення територіальних органів ДПС» реорганізовано Головне управління ДФС у м. Києві шляхом його приєднання до Головного управління ДПС у м. Києві.
Розпорядженням КМ України від 21.08.2019 року №682-р оголошено про початок роботи ДПС у м. Києві.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає за необхідне замінити Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві на його правонаступника Головне управління Державної податкової служби у м. Києві.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.
Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві проведено камеральну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати земельного податку Державного підприємства "Науково-дослідний інститут "ОРІОН" за період з 30.05.2010 року по 01.11.2017 рік, за результатами якої складено акт від 01.11.2017 року №12166/26-15-12-09-19/14310709. 
Відповідно до висновків акту перевірки, в ході її проведення встановлено, що Державним підприємством "Науково-дослідний інститут "ОРІОН" на порушення вимог пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України допущено несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов`язань із земельного податку із затримкою більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання.
Не погоджуючись із висновками акту перевірки позивачем подано заперечення, за наслідком розгляду яких Головне управління ДФС у м. Києві листом від 24.11.2017 року №38321/10/26-15-12-09-18 повідомлено ДП "НДІ "ОРІОН" про залишення висновків акту перевірки від 01.11.2017 року №12166/26-15-12-09-19/14310709 без змін. 
За наслідками проведеної перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.11.2017 року №0187031209, відповідно до якого до Державного підприємства "Науково-дослідний інститут "ОРІОН" застосовано штраф на підставі статті 126 Податкового кодексу України у розмірі 20% за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання визначеного пунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу України на суму 889587,65 грн.  
За наслідком адміністративного оскарження, рішенням Державної фіскальної служби України від 31.01.2018 року №3203/6/99-99-11-03-01-25 оскаржуване рішення залишено без змін, а скаргу позивача без задоволення. 
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Приписами підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.
Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання    податкових декларацій    (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації    податкових накладних    та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
Положеннями пункту 76.1 статті 76 ПК України визначено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення.
Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.
Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.
При цьому, в розрізі пункту 76.3 статті 76 ПК України встановлено, що камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання
Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.
Згідно пункту 287.1 статті 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
Податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Відповідно до підпункту 14.1.175. пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України надано визначення грошовому зобов`язанню платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Згідно пункту 54.1 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Відповідно до пункту 126.1 ст. 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Як  встановлено судом, позивач не заперечував факт порушення граничних строків сплати податку на землю, проте вказав, що штраф у розмірі 776975,99 грн, був нарахований контролюючим органом поза межами строків встановлених ПК України - 1095 днів.
Із матеріалів справи вбачається, що Державним підприємством "Науково-дослідний інститут "ОРІОН" сплачено грошові зобов`язання з плати за землю за період з 30.05.2010 року по 30.04.2015 рік в сумі 4447938,25 грн. 
На вказану суму, контролюючим органом нараховано штраф у розмірі 20%, що становить 889587,65 грн. 
Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві обраховано штраф за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання по земельну податку згідно податкових декларації, поданих ДП "НДІ "ОРІОН" за період з 30.05.2010 року по 30.04.2015 рік та визначено його з моменту фактичної сплати позивачем таких грошових зобов`язань - 27.04.2017 рік. 
Відповідно до вимог чинного законодавства України нарахування податковим органом штрафних санкцій має відбуватись з урахуванням строків давності, встановлених Податковим кодексом України.
Строки давності для застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) врегульовано статтею 114 ПК України, відповідно до якої граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку зокрема подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Аналіз зазначеного дає суду підстави стверджувати, що термін застосування до платників податків штрафних санкцій такий самий, як термін позовної давності згідно зі    ст. 102 ПК України. Тобто, контролюючий орган може нарахувати суму грошових зобов`язань не пізніше закінчення дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації (уточнюючого розрахунку до неї) та /або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом. Після закінчення зазначеного вище строку давності донараховане грошове зобов`язання стає безнадійним податковим боргом і списується з платника податків самим податковим органом. Строк примусового стягнення з платника податків податкового боргу становить 1095 днів з дня його виникнення.
Суд першої інстанції вірно встановив, застосування податковим  органом штрафних санкцій до Державного підприємства "Науково-дослідний інститут "ОРІОН" здійснено поза межами 1095 денного строку, адже моментом відліку часу для їх застосування є дата виникнення податкового боргу, який виникає з дня його несплати, а не з дати його сплати. 
Разом з тим, сплата грошового зобов`язання із затримкою є підставою для застосування до платника податків штрафних санкцій, однак при цьому такі штрафні санкції можуть бути застосовані в межах строку 1095 днів з дня виникнення податкового боргу.
Подібні висновки викладені Верховним Судом і у постановах від 10.05.2018 року у справі №820/3544/17, від 05.06.2018 року у справі № 824/760/17 та від 28.11.2018 року у справі № 808/2282/17.
Таким чином, відповідач з урахуванням вимог ст. 287 ПК України мало право нарахувати штрафні санкції за порушення строків сплати податку на землю за податковими деклараціями поданими ДП "НДІ "ОРІОН", з граничним строком сплати грошових зобов`язань 30.10.2014 рік - 30.04.2015 рік. 
Судом першої інстанції під час розгляду справи  встановлено, що позивачем у позовній заяві здійснено невірний розрахунок штрафних санкцій, оскільки ним не включено до нього суму грошових зобов`язань за податкові (звітні) місяці, а саме: за вересень 2014 рік (граничний строк сплати 30.10.2014 рік), жовтень 2014 рік (граничний строк сплати 30.11.2014 рік), листопад (граничний строк сплати 30.12.2014 рік). 
На суму грошових зобов`язань визначених зазначеними податковими (звітними) місяцями контролюючим органом нараховано штрафні санкції в межах 1095 денного строку,  оскільки податковий борг за ними виник у позивача з 01.11.2014 року, 01.12.2014 року та 31.12.2014 року відповідно. 
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, позивачем у позовній заяві здійснено невірний розрахунок штрафних санкцій, оскільки  не включено до суму грошових зобов`язань за податкові (звітні) місяці, а саме: за вересень 2014 рік (граничний строк сплати 30.10.2014 рік), жовтень 2014 рік (граничний строк сплати 30.11.2014 рік), листопад (граничний строк сплати 30.12.2014 рік). 
На суму грошових зобов`язань визначених зазначеними податковими (звітними) місяцями контролюючим органом нараховано штрафні санкції в межах 1095 денного строку, оскільки податковий борг за ними виник у позивача з 01.11.2014 року, 01.12.2014 року та 31.12.2014 року відповідно. 
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що податкове повідомлення-рішення рішення від 28.11.2017 року №0187031209, прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві підлягає скасуванню в частині 752507,72 грн. 
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня  2019 року.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу  Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Судя-доповідач:                                                                                Бужак Н.П.

Судді:                                                                                          Костюк Л.О.

                                                                                                    Кобаль М.І.