ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/354/19  Номер провадження 22-ц/814/1792/20	Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж.О.  Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді: Абрамова П.С.,
Суддів: Кривчун Т.О., Чумак О.В.,
За участю секретаря судового засідання: Зеленської О.І.
За участю представників сторін адвокатів Єрмоленка О.В. та Чернухи Ю. В. 
розглянувши в порядку спрощеного провадження в м. Полтаві цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання спадкового договору
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 червня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Кривич Ж.О. у період часу з 16:52:11 год. 10 червня 2020 року до 08:52:39 год. 11 червня 2020 року., -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції:

14 січня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому ставила вимоги про розірвання укладеного між сторонами спадкового договору.
Підстави позову вмотивовувала тим, що 26 травня 2015 року між нею та відповідачем укладений спадковий договір, згідно умов якого після смерті ОСОБА_1 належна їй на праві власності квартира АДРЕСА_1 , переходить у власність ОСОБА_2 . 
Згідно п. 3.3. спадкового договору на набувача покладені обов`язки: зі сплати вартості послуг за користування елекроенергією, газо-, водопостачанням, та інших комунальних платежів; забезпечення спадкодавця лікарськими засобами на підставі виданих лікарями рецептів, незалежно від їх вартості, здійснення належного догляду та харчування. У разі смерті ОСОБА_1 сторони домовилися, що позивач, як набувач, зобов`язана здійснити комплекс заходів із поховання ОСОБА_1 .
Позивач вказувала, що умови договору належним чином ОСОБА_2 не виконуються. З березня по серпень 2018 року відповідач жодного разу не приходила до неї, не вчиняла ніяких дій по догляду. У вересні 2018 року ОСОБА_2 прибула до квартири виключно для того, щоб відзняти свій візит, а не для того, щоб здійснити догляд чи принести продукти харчування.
Пунктом 4.10 договору встановлено, що у разі невиконання набувачем розпоряджень Відчужувача, цей договір може бути розірвано на вимогу відчужувача в судовому порядку, а також на вимогу набувача у разі неможливості виконання нею обов`язків за цим договором.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 червня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Розірвано спадковий договір, укладений 26 травня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Прокопом О.Е., зареєстрованого в реєстрі за номером №1018.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в сумі 768 гривень 40 копійок.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги :
З рішенням не погодилася відповідач ОСОБА_2  та подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.
Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу :
Вказує на те, що суд не надав оцінку доказам, наданим нею у спростування позовних вимог, не надав належної оцінки тому факту, що позивач виключно з особистих підстав не бажає отримання від неї допомоги, що не може бути підставою для розірвання договору.
Заперечує проти доведеності того факту, що відповідач не виконує умов спадкового договору, оскільки нею надані квитанції про сплату комунальних послуг, придбання ліків та медичних препаратів, продуктів харчування. Надані акти та відео-докази здійснення нею візитів до ОСОБА_1 .
Окрім цього, вказує на відсутність чітких висновків суду з приводу того у який саме період нею не виконувалися умови спадкового договору.
Вважає помилковим обґрунтування висновків місцевого суду тими підставами, що у період з січня 2019 року по серпень 2019 року відповідач здійснювала поїздки за кордон, оскільки вони були не тривалими, зумовленими необхідністю вступу її сина до освітнього закладу, та ніяким чином не впливали на виконання нею умов спадкового договору.
Апелянт наводить судову практику судів різних інстанцій з приводу врегулювання правовідносин з розірвання спадкового договору.
узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:
Представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 надала відзив на апеляційну скаргу, у якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Вважає доводи апеляційної скарги викривленим відтворенням фактичних обставин справи. Вважає необґрунтованими та недоведеними посилання ОСОБА_2 на те, що позивач ніби то давала вказівну не відчиняти їй двері та не впускати до помешкання, а також той факт, що ОСОБА_1 вимагала виключно її цілодобової присутності.
Заперечує проти доводів апелянта щодо невиконання судом вимог процесуального закону та неналежне дослідження доказів, поданих у спростування позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають в родинних відносинах, є рідними бабою та онукою.

26 травня 2015 року між ОСОБА_1 (відчужувач) та ОСОБА_2 (набувач) був укладений спадковий договір, який посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопом О.Е. та зареєстрований в реєстрі за № 1018.
Відповідно до умов цього договору сторони домовилися про те, що набувач зобов`язується виконувати передбачені у ньому розпорядження відчужувача, і, в разі смерті, набуває право власності на належну їй квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно п. 3.3.1 договору набувач взяв на себе наступні зобов`язання: сплачувати у встановлені строки вартість послуг за користування електроенергією та газо-, водопостачанням, та інші комунальні платежі: забезпечувати належними лікувальними засобами на підставі виданих лікарями рецептів, незалежно від їх вартості, належний догляд та харчування. У разі смерті відчужувача, набувач зобов`язана здійснити комплекс заходів та обрядових дій з його поховання.

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом про розірвання спадкового договору. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26 лютого 2018 року у справі № 524/7757/16 ц, залишеного без змін постановою Апеляційного суду Полтавської області від 07.05.2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 зверталася до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про зобов`язання не чинити перешкоди у виконанні спадкового договору та зобов`язати відповідачів надати ОСОБА_5 ключі від вхідних дверей квартири. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09.07.2019 року у справі № 524/8613/17 ц позовні вимоги були задоволено частково. Було зобов`язано відповідачів надати ОСОБА_5 ключі від спірної квартири. Постановою Полтавського апеляційного суду від 06.11.2019 року рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 

Місцевий суд встановив , що у січні 2016 року ОСОБА_1 перенесла закритий перелом лівого стегна, та за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду та не здатна до самообслуговування.

З січня 2016 року та до жовтня 2016 року догляд за ОСОБА_1 здійснювала доглядальниця послуги якої оплачувала ОСОБА_2 . 

В подальшому догляд за ОСОБА_1 здійснювали доглядальниці , послуги яких оплачував син ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , який проживає разом з ОСОБА_1 . 

Від послуг доглядальниць, яких наймала ОСОБА_2 . ОСОБА_1 відмовилася. 

Місцевий суд також встановив факт, що в квітні 2019 року та у червні 2019 року П`ятигорській надавалися ключі від квартири . однак остання їх не взяла , а протягом 2019 року неодноразово виїжджала за межі України.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з доведеності того факту, що відповідач не виконує належним чином умов спадкового договору, укладеного 26 травня 2015 року, а часткова оплата відповідачем комунальних послуг не може вважатися належним виконанням умов цього договору та здійсненням належного догляду за позивачем.

Апеляційний суд, вирішуючи питання обґрунтованості таких висновків суду першої інстанції, виходить з наступного.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції:

Спірні правовідносини врегульовуються нормами Цивільного кодексу України (глава 90 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. 
Спадковий договір має подвійну правову природу: він одночасно є і розпорядженням на випадок смерті, і договором, змістом якого обумовлюються його істотні умови.
Спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України (стаття 1304 ЦК України).
Згідно зі ст. 1305 ЦК України набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.
Відповідно до частини першої  статті 1308 ЦК України  Спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. 

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша, друга статті 614 ЦК України). 

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль 61 здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»(Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Рішення місцевого суду вказаним вимогам закону не відповідає.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Як вбачається з   позовної  заяви   від 14  січня  2019  року ( т.1 а.с.1-3) ОСОБА_1 підстави позову вмотивовувала тими обставинами, що 10 січня 2016 року ОСОБА_2 добровільно залишили ключі від квартири ОСОБА_1 , що підтверджується рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26 лютого2018 року та постановою Полтавського апеляційного суду від 7 травня 2018 року, та після указаних судових рішень  з березня  по серпень 2018  року  відповідач жодного разу не приходила до неї та не вчиняла будь яких дій по догляду за нею. Лише у вересні 2018 року з`явилася до квартири з метою зафіксувати факт свого візиту.
Весь час догляд за нею здійснює її син , купує ліки та продукти, готує їжу та прибирає у квартирі , а вдень догляд за нею здійснюють доглядальниці, послуги яких оплачуються сином та нею.

Як вбачається з п. 3.3.1 спадкового договору набувач зобов`язується за життя відчужувача : 
- сплачувати у встановлені строки вартість послуг за користування електроенергією та газо – водопостачання та інші комунальні послуги та платежі;
- Забезпечувати належними лікувальними засобами на підставі виданих лікарями рецептів, незалежно від їх вартості , належний догляд та харчування.

Таким чином в даній справі необхідно було з`ясувати чи виконував відповідач належним чином свої обов`язки за спадковим договором та чи вжила відповідач всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання, що місцевим судом зроблено не було. 
Щодо обов`язку сплачувати у встановлені строки вартість послуг за користування електроенергією та газо – водопостачання та інші комунальні послуги та платежі.

Так, позивачка вказувала, що всі комунальні послуги сплачувала вона та надала копії квитанцій про сплату комунальних послуг за період 2017-2019 роки. ( а. с. 29-47 , т. 1) зокрема : 
04.08.2018 року на суму 831 грн. 68 коп., 
03.05.2018 року на суму – 447грн. 45 коп.
01.02.2018 року на суму 285 грн.53 коп.
5.12.2018 року - 7 квитанцій на суму – 453.37 грн.
5.01.2019 року - 7 квитанцій на суму -- 876.01 грн.

В ході судового розгляду справи відповідач ОСОБА_2 зазначала, що вона належним чином виконувала свої зобов`язання щодо сплати комунальних послуг та також надала квитанції про сплату комунальних послуг за 2015 -2019 роки, ( т. 1 а. с. 105-123,202,204) . за 2018- 2019 роки були надані квитанції про сплату :

08.02.2019 року- 304 грн.31 коп.
02.02.2019 -1017грн. 34 коп.
02.03.2019 р. -1185 грн. 04 коп.
06.03.2019 року -1412 грн.23 коп.
05.04.2019 року, на суму 2594 грн.51 коп.
06.04.19 року на суму 609 грн. 69 коп..
04.05.2019 року на суму 1648 грн.
05.12.2018 року - 23 грн.
05.11.2018 року 983 грн.93 коп.
04.10.2018 року 896 грн. 30 коп.
04.09.2018 року- 1273 грн.38 коп.
07.08.2018 року 17грн. 74 коп.
04.07.2018 року 755 грн.51 коп.
04.06.2018 року 500 грн.
04.04.2018 року 318 грн. 65 коп.
03.02.2018 року 269 гн.14 коп.
04.01.2018 року 401 грн.20 коп.

В подальшому в ході судового розгляду справи сторони надавали квитанції про сплату комунальних платежів за пізніші періоди 2019 – 2020 років. 

Враховуючи регулярність  та своєчасність  сплати  відповідачем , щомісячно до 10 числа кожного місяця , комунальних послуг та відсутність в матеріалах справи доказів щодо наявності заборгованості за комунальні послуги, апеляційний суд вважає, що висновки місцевого суду в частині порушення умов спадкового договору щодо сплати комунальних послуг є безпідставними .

В матеріалах справи відсутні докази про те, що в ОСОБА_1 за спірний період виникала заборгованість по сплаті комунальних послуг, та що ОСОБА_1 висувала до відповідача будь які претензії щодо невиконання умов спадкового договору щодо оплати комунальних послуг. 

Самостійна сплата ОСОБА_1 ( чи від її імені іншою особою ) частини комунальних послуг не свідчить про неналежне виконання П`ятигорською обов`язку щодо сплати комунальних послуг та не може бути підставою для розірвання спадкового договору. 

Щодо забезпечувати належними лікувальними засобами на підставі виданих лікарями рецептів, незалежно від їх вартості , належний догляд та харчування.

Як вбачається з поданої позовної заяви та долучених до матеріалів справи відзиву на позовну заяву, інших письмових пояснень сторін та доданих до матеріалів справи доказів , в тому числі копії спадкового договору , згідно з п. 3.3.1 договору ОСОБА_2 взяла на себе обов`язок забезпечувати ОСОБА_1 належними  лікувальними засобами на підставі виданих лікарями рецептів. 
Наказом Міністерства охорони здоров`я від 19.07.2005  № 360 , зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20 липня 2005 р.
за № 782/11062 , затверджено правила виписки медичних рецептів, та встановлено їх форму.

П.3 правил визначено, що . Рецепти виписуються хворому за наявності відповідних показань з обов`язковим записом про призначення лікарських засобів чи медичних виробів в медичній документації (історія хвороби, медична карта амбулаторного чи стаціонарного хворого).
Розділом 2 наказу визначено вимоги щодо форми та змісту медичного рецепту.

Представником позивача до матеріалів справи було надано виписки з історії хвороби № 13 із медичної карточки стаціонарного хворого травматологічного відділення ОСОБА_1 датовано 07.01.2016 року ( а. с. 23 т.1) посвідчені печаткою лікаря ОСОБА_6 перелік ліків , з датами 21.04.2017 року , 28.07.2017 року, 16.12.2016 року 08.01.2019 року ( т.1 а.с. 24-27 ) , 25.10. 2019 року, 20.05.2020 року. ( т.2 а.с .228 ,229) . 
Однак за формою та змістом вони не відповідають вимогам до форми та змісту лікарського рецепту . До матеріалів справи не додано інших медичних документів на підтвердження факту необхідності придбання цих медичних препаратів. 

Надані сторонами докази у вигляді аптечних чеків за відсутності належного рецепту лікаря не можуть свідчити про невиконання ОСОБА_2 передбачених п. 3.3.1 спадкового договору обов`язку щодо забезпечення лікарськими засобами на підставі виданого лікарями рецепту.

Також в матеріалах справи відсутні будь які докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 ухилялася від обов`язку щодо забезпечення ОСОБА_1 лікарськими засобами за наявності медичного рецепту. 

У відповідності з вимогами ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином , відсутні підстави вважати, що ОСОБА_2 порушила умови спадкового договору в цій частині. 

У відповідності з вимогами ч. 4 ст. 82 ЦПК України Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання спадкового договору , Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26 лютого 2018 року у справі № 524/7757/16 ц, залишеного без змін постановою Апеляційного суду Полтавської області від 07.05.2018 року ( т.1 а.с.56, 91) було встановлено відсутність підстав для розірвання спадкового договору та встановлено , що відповідач ОСОБА_2 в жовтні 2016 року залишила ключі від спірної квартири на вимогу власника житла ОСОБА_1 в зв`язку з відмовою П`ятигорської постійно проживати разом з ОСОБА_1 , та що ОСОБА_1 відмовилася приймати послуги від ОСОБА_2 .

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Кременчуцького відділу поліції із заявою про наявність у неї перешкод при доступі до квартири для здійснення огляду за ОСОБА_1 ( т. 1 а. с. 100).

У відповідності з листом Кременчуцького відділу поліції від 16.03.2018 року ( а. с. 99 т. 1) вбачається , що у ОСОБА_2 відсутній доступ до квартири в зв`язку з тим , що ОСОБА_7 цього не бажає.

З матеріалів справи також вбачається, що з лютого 2018 року ОСОБА_2 намагалася отримати доступ до квартири для виконання нею умов спадкового договору.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 524/8631/17в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про зобов`язання усунути перешкоди в доступі до квартири шляхом надання ключів від квартири було відмовлено в зв`язку з тим, що спадковим договором не передбачено обов`язок ОСОБА_1 надавати П`ятигорській ключі від власної кватири. Також встановлено відсутність у П`ятигорської права на примусове, поза волею власника квартири входження до житлового приміщення з метою виконання умов спадкового договору.
До матеріалів справи сторони, в якості доказів, також надали акти, якими посвідчували факт відсутності ОСОБА_2 в квартирі позивачки та ненадання нею особистого догляду. 
Акти складені П`ятигорською про те, що їй чиняться перешкоди у виконанні нею обов`язків за спадковим договором , в тому числі факт неможливості потрапити в житлове приміщення. 

Також було надано докази про те, що протягом 2019 року ОСОБА_2 неодноразово виїжджала за кордон.

Однак вказані докази не свідчать про наявність чи відсутність вини ОСОБА_5 у навмисному невиконанні умов спадкового договору.

Протягом всього часу за добровільним волевиявленням ОСОБА_1 вона отримувала належний догляд та харчування від осіб, яких наймав її син ОСОБА_4 , який проживає разом з нею.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Допитана в ході судового розгляду   ОСОБА_1  пояснила , що з онукою в неї виникли неприязні відносини, та що догляд за нею здійснює її син ОСОБА_4 також ОСОБА_1 зазначає на необхідності виконання умов спадкового договору особисто ОСОБА_2 а не іншими особами.

У відповіді на відзив на позовну заяву представник ОСОБА_1 зазначила, що дійсно бажала того, щоб  ОСОБА_2 особисто виконувала обов`язок щодо догляду та харчування. ( т.1 а. с. 216- 219, 220) .
Проаналізувавши п.3.3.1 спадкового договору апеляційний суд дійшов висновку, про те, що передбачений в договорі обов`язок набувача забезпечувати належний догляд та харчування , не свідчить про те, що здійснювати цей догляд повинна особисто сама ОСОБА_2 . 

Згідно з даним пунктом договору ОСОБА_2 зобов`язалася «забезпечувати догляд» ОСОБА_1 .

Згідно з академічним  тлумачним  словником (http://sum.in.ua/p/3/18/1) слово «забезпечувати , забезпечити »  тлумачиться  як :  Постачаючи щось у достатній кількості, задовольняти кого-, що-небудь у якихось потребах;  Надавати кому-небудь достатні матеріальні засоби до існування; Створювати надійні умови для здійснення чого-небудь; гарантувати щось.; Захищати, охороняти кого-, що-небудь від небезпеки.

Врахувавши зміст спадкового договору , обов`язки набувача, суть спору між сторонами згідно з яким претензії ОСОБА_1 зводяться до того що ОСОБА_2 особисто повинна здійснювати догляд за ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає , що ОСОБА_2 у відповідності з вимогами ст. 614 ЦК України ( презумпція доказування відсутності вини) довела відсутність своєї вини у неналежному виконанні умов п.3.3.1 спадкового договору від 26 травня 2015 року, та що вона вживала належні міри для створення умов щодо належного виконання умов спадкового договору, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про розірвання спадкового договору, оскільки ОСОБА_1 не бажає отримувати належний догляд та харчування від інших осіб, найм яких здійснює ОСОБА_2 , а спадковим договором не передбачено здійснення обов`язку ОСОБА_2 особисто здійснювати належний догляд та здійснювати харчування ОСОБА_1 . 

В ході судового розгляду справи як на прецедентну практику сторони посилалися на правові висновки Верховного Суду висловлені в постановах від Ю, 26.12.2018 року , справа № 345/866/17 ( т.1 а.с.178), (т.2. а. с. 68,) постанова від 17.07.2019 рок у справі № 212/939/15-ц ( т. 2 а. с. 71) постанова від 03.07.2018 року у справі № 917/1345/17( т.1 а. с. 221) ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 5.10.2016 року , справа № 524/6240/15 ц ( т.1 а. с. 224), постанову Верховного суду від 20.02.2019 року у справі № 345/3897/17 ( т. 2 а.с.40).
Апеляційним судом враховані усі правові висновки, які зробив суд касаційної інстанції щодо вірного застосування норм матеріального права розглядаючи справи з подібними правовідносинами, в тому числі щодо змісту договорів щодо особистого виконання обов`язків по спадковому договору , та підстав для розірвання спадкового договору. 

Відповідно до п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 11 червня 2020 року в частині задоволених задоволення позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Враховуючи висновок суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 , судові витрати апелянта за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, в розмірі 1152 гривні 60 копійок, з урахуванням норм ст. 141 ЦПК України підлягають компенсації за рахунок позивача.
Доказів на підтвердження факту звільнення позивача від сплати судових витрат матеріали справи не містять.
Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 – задовольнити.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 11 червня 2020 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.
У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання спадкового договору – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, в розмірі 1152 гривні 60 копійок. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.
У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 10 вересня 2020 року.

Головуючий суддя :                                 П.С. Абрамов

Судді:                                                  Т.О. Кривчун

                                                О.В. Чумак