22.07.20
22-ц/812/971/20
Справа №486/589/15-ц  Головуючий суду першої інстанції – Волкова О.І.
Провадження №22-ц/812/971/20 Доповідач суду апеляційної інстанції – Локтіонова О.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2020 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – Локтіонової О.В.,
суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,
із секретарем судового засідання – Андрієнко Л.Д.,
за участі представника стягувача – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 02 квітня 2020 року, постановлену об 11 год. 43 хв. під головуванням судді Волкової О.І. в приміщенні суду в м.Южноукраїнськ Миколаївської області, за скаргою акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на дії та рішення Южноукраїнського міського відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

В С Т А Н О В И В:

19 лютого 2020 року акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі – АТ «Ощадбанк» або Банк) подало до суду вищезазначену скаргу, яку обґрунтовувало наступним (т.3 а.с.56-58, 67).
Заочним рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 09 липня 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Ощадбанк» штраф за договором поруки №112 від 25 квітня 2007 року в розмірі 26 грн.15 коп., а також стягнуто з нього солідарно з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №112 від 25 квітня 2007 року в розмірі 37 352 грн.78 коп. та 375 грн.53 коп. судового збору.
17 вересня 2015 року на підставі вищезазначеного судового рішення Южноукраїнським міським судом Миколаївської області видано виконавчі листи, які пред`явлено до виконання доЮжноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (зараз – Южноукраїнський міський відділ Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)) ( далі – Южноукраїнський ВДВС).
29 листопада 2017 року боржник ОСОБА_2 помер, у зв`язку з чим постановою Миколаївського апеляційного суду від 30 травня 2019 року здійснено заміну боржника на спадкоємців ОСОБА_2 – ОСОБА_4 та ОСОБА_5 – в межах вартості одержаного у спадщину майна та в розмірі, що відповідає частці кожного у спадщині.
Южноукраїнський ВДВС, достовірно знаючи про звернення Банка у вересні 2018 року із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, у порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» не зупинив виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №112 від 25 квітня 2007 року в розмірі 37 352 грн. 78 коп., а виніс 31 березня 2019 року постанову про його закінчення у зв`язку із смертю боржника. 
Посилаючись на те, що постанова про закінчення виконавчого провадження щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором перешкоджає здійсненню виконавчих дій, скаржник просив скасувати вищезазначену постанову Южноукраїнського ВДВС та визнати неправомірними дії та рішення щодо її винесення. Стосовно строку оскарження стягувач зазначав, що його не пропустив, бо порушення є триваючим.
Заперечуючи проти задоволення скарги, Южноукраїнський ВДВС вказував, що вона подана Банком з порушенням десятиденного строку для її подання. Заяви про його поновлення подано не було. Крім того, вказував на те, що оскаржувана постанова була винесена державним виконавцем у відповідності з вимогами п.3 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», а тому у задоволенні скарги має бути відмовлено (т.3 а.с.79-80).
Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 02 квітня 2020 року у задоволенні скарги Банку відмовлено (т.3 а.с.167-169).
Суд першої станції виходив із того, що оскарження вищезазначеної постанови державного виконавця не вплине на виконання судового рішення, якщо після заміни сторони виконавчого провадження виконавчий лист стягувачем не пред`явлено до примусового виконання.
Не погодившись з ухвалою суду, АТ «Державний ощадний банк України» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просило ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги (т.5 а.с.76-78). Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Банк зазначав, що висновок суду про необхідність пред`явлення виконавчого листа до виконання разом з судовим рішенням про заміну сторони виконавчого провадження з метою відкриття нового виконавчого провадження є помилковим, бо протирічить вимогам ст.ст.40, 41 Закону України «Про виконавче провадження».
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 
З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 09 липня 2015 року з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь АТ «Ощадбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №112 від 25 квітня 2007 року в загальному розмірі 37 352 грн.78 коп., а також 373 грн. 53 коп. судового збору. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Ощадбанк» штраф за договором поруки №112 від 25 квітня 2007 року в розмірі 26 грн.15 коп. (т.1 а.с.88-89).
17 вересня 2015 року судом першої інстанції на виконання вищевказаного судового рішення було видано щодо ОСОБА_2 три виконавчі листи (т.1 а.с.96, 103-105).
15 жовтня 2015 року державним виконавцем Южноукраїнського ВДВС відкрито виконавчі провадження з примусового виконання вищезазначених виконавчих листів (т.1 а.с.106-107).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (т.1 а.с.156).
27 вересня 2018 року АТ «Ощадбанк» звернулося до суду із заявою про заміну боржника ОСОБА_2 у виконавчому провадженні його спадкоємцями в межах одержаного у спадщину майна, та в розмірі, що відповідає частці кожного у спадщині (т.1 а.с.97-98).
Згідно з відповіддю Южноукраїнської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 08.11.2018 року №1141/01-16 та копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 , спадщину після його смерті прийняли: дочка померлого – ОСОБА_4 та брат померлого – ОСОБА_5 (т.1 а.с.151,152-169).
Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14 лютого 2019 року у задоволені заяви Банку про заміну сторони у виконавчому провадженні було відмовлено (т.1 а.с.210-211).
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, АТ «Ощадбанк» оскаржило його в апеляційному порядку.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 22 березня 2019 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Ощадбанк» на ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14 лютого 2019 року (т.1 а.с.239).
Копію вказаної ухвали Южноукраїнський ВДВС отримав 28 березня 2019 року (т.2 а.с.7).
31 березня 2019 року начальником Южноукраїнського ВДВС було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №49009847 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором у сумі 37 352,78 грн. на підставі п.3 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», в зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_2 (т.2 а.с.128).
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 30 травня 2019 року ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14 лютого 2019 року скасовано, ухвалено у справі нове судове рішення. 
Замінено боржника  ОСОБА_2 у виконавчому провадженні з виконання виконавчих листів №486/589/15, виданих 17 вересня 2015 року Южноукраїнським міським судом Миколаївській області про стягнення з ОСОБА_2  на користь АТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 37 352 грн.78 коп., штрафу за договором поруки – 26 грн. 15 коп. та 375 грн. 53 коп. судового збору – правонаступниками боржника – ОСОБА_4  та ОСОБА_5  – в межах вартості одержаного у спадщину майна та в розмірі, що відповідає частці кожного у спадщині (т.2 а.с.71-73).
У жовтні 2019 року Банк звернувся до суду зі скаргою на неправомірну бездіяльність Южноукраїнського ВДВС щодо невинесення постанови про заміну сторони у виконавчому провадженні (т.2 а.с.87-89).
Під час розгляду вказаної скарги 26 листопада 2019 року Южноукраїнським ВДВС було заявлено клопотання про приєднання до матеріалів справи постанов про закінчення виконавчого провадження (копії постанов додавалися) (т.2 а.с.127-130).
Після приєднання вказаних постанов до матеріалів справи представник Банку ОСОБА_6 приймав участь у судовому засіданні, яке відбувалося 21 грудня 2019 року (т.2 а.с.146).
Цього ж дня судом першої інстанції було постановлено ухвалу про часткове задоволення скарги АТ «Ощадбанк». Зі змісту ухвали вбачається, що суд посилався на наявність постанов про закінчення виконавчих проваджень щодо ОСОБА_2 (т.2 а.с.149-152).
Копія цієї ухвали суду була отримана Банком 02 січня 2020 року (т.2 а.с.155). 
03 січня 2020 року ухвала була оскаржена банком у апеляційному порядку.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року у задоволенні скарги Банку відмовлено, а ухвалу суду першої інстанції від 21 грудня 2019 року залишено без змін (т.3 а.с.42-50).
Зі скаргою на неправомірні дії та рішення Южноукраїнського ВДВС щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором у сумі 37 352 грн.78 коп. та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 31 березня 2019 року АТ «Ощадбанк» звернулося до суду 19 лютого 2020 року, про що свідчить штемпель на конверті (т.3 а.с.56-58, 67). Заяви про поновлення пропущеного строку Банком не заявлено, бо, на його думку, строк не пропущено, оскільки порушення є триваючим.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, серед іншого, є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні.
Згідно з ст.ст.259, 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи. Усі судові рішення викладаються письмово у паперовій та електронній формах.
Повний текст оскаржуваного судового рішення свідчить про те, що рішення не підписано складом суду (т.3 а.с.167-169).
Відповідно до ст.ст.40, 41 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
У разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.
У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.
За такого висновок суду про те, що оскарження постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження без повторного пред`явлення виконавчих листів до виконання не вплине на виконання рішення суду є хибним, бо при наявності такої постанови виконавче провадження не може бути розпочате знову. Пред`явити виконавчі листи при закінченому виконавчому провадженню не можливо.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що наявні підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції та ухвалення у зв`язку з цим нового рішення у справі про залишення скарги без розгляду, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
За змістом ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду:  у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;  у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.
Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно із скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.
Згідно з ст.ст.126, 127 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.  Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк.
Матеріали справи свідчать, що Банк, приймаючи участь у справі в якості стягувача при розгляді його скарги на неправомірну бездіяльність Южноукраїнського ВДВС щодо невинесення постанови про заміну сторони у виконавчому провадженні, яка була подана до суду у жовтні 2019 року, достеменно знав про наявність постанов про закінчення виконавчих проваджень. Копії постанов були наявні у матеріалах справи. Крім того про їх винесення зазначалося судом першої інстанції в ухвалі від 21 грудня 2019 року, яка була постановлена у судовому засіданні за участі представника АТ «Ощадбанк», повний текст якої було отримано Банком 02 січня 2020 року. 
Зі скаргою на неправомірні дії та рішення Южноукраїнського ВДВС щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 31 березня 2019 року АТ «Ощадбанк» звернулося до суду 19 лютого 2020 року, що свідчить про порушення Банком строку для звернення зі скаргою, передбаченого ст.449 ЦПК України. Заяви про поновлення пропущеного строку Банком не заявлено, бо він вважає, що строку не порушував, так як порушення є триваючим і він може у будь-який час оскаржити постанову.
На обґрунтування вказаного Банк посилався на правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладену у постанові від 18.01.2018 року у справі №201/4417/16-ц (провадження №61-187св18), а саме, що нездійснення посадовою особою (державним виконавцем) своїх обов`язків, покладених на неї законом, не повинно будь-яким чином призводити до порушення чи обмеження прав суб`єктів права на оскарження її незаконних дій. Якщо ж обов`язок державного виконавця здійснити певну дію прямо передбачено законом, але строки її вчинення не зазначені, то бездіяльність державного виконавця може бути оскаржена в будь-який час, коли особа прийде до висновку, що ця бездіяльність порушує її права чи свободи, оскільки правопорушення є триваючим.
На думку колегії суддів таке посилання є помилковим, бо у вказаній постанові йде мова про бездіяльність державного виконавця, а у даній справі розглядається питання щодо оскарження рішення державного виконавця.
Отже, у вказаному випадку у Банку був десятиденний строк з дня, коли він довідався про порушення його прав, на оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження. Якщо цей строк було порушено з поважних причин, Банк мав заявити клопотання про поновлення строку. Вказаного Банк не здійснив.
За такого наявні підстави для залишення скарги АТ «Ощадбанк» без розгляду.

Керуючись ст.ст.374, 376, 377, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.
Ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 02 квітня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання неправомірними дій та рішення Южноукраїнського міського відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором в сумі 37 352,78 грн. та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 31 березня 2019 року залишити без розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий                  О.В. Локтіонова

Судді                         С.Ю. Колосовський

       О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 24 липня 2020 року.