Постанова
Іменем України 
 
02 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 704/1184/17
провадження № 61-46868св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О.,  Русинчука М. М.,     
 
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,
треті особи: територіальний сервісний центр № 7143 Регіонального центру Міністерства внутрішніх справ в Черкаській області та Регіональний центр Міністерства внутрішніх справ в Черкаській області,
  
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 04 червня 2018 року у складі судді       Фролової О. Л. та постанову  апеляційного суду Черкаської області            від 12 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Бородійчука В. Г., Василенко Л. І., Фетісової Т. Л.,  
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до   ОСОБА_2 , у якому просила усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні автомобілем марки «Hyundai Tycson» 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 ,                  № двигуна НОМЕР_3 , шляхом витребування у відповідача  вказаного автомобіля.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що на підставі договору купівлі-продажу автомобіля № 00242/01/7143/216, укладеного між сторонами 05 березня 2016 року, вона набула право власності на вказаний автомобіль. Договір укладений у приміщенні територіального сервісного центру № 145 РСЦ Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області. Згідно досягнутої домовленості, вартість автомобіля вони визначили в розмірі 100 000 грн, які були повністю передані відповідачу.
28 червня 2017 року до її автомобіля, в якому вона перебувала, підійшов відповідач, і, застосувавши фізичну силу, відібрав у неї ключі, сів за кермо і поїхав у невідомому напрямку. З того часу місце знаходження автомобіля їй не відомо, що стало підставою звернення з даним позовом до суду.
У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , треті особи:  територіальний сервісний центр № 7143 Регіонального центру Міністерства внутрішніх справ в Черкаській області (далі - Сервісний центр МВС) та Регіональний центр Міністерства внутрішніх справ в Черкаській області, у якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля «Hyundai Tycson» 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , № двигуна НОМЕР_3 , укладений між сторонами.
Як на підставу своїх вимог посилався на те, що починаючи з  2010 року по квітень 2017 року він та ОСОБА_1  проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Спірний автомобіль вони придбали за час спільного проживання за кредитні кошти. Погашення кредиту він здійснював самостійно з особистих доходів, отриманих від здійснення підприємницької діяльності. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором він передав транспортний засіб у заставу ПАТ «Ідея Банк». 
Зазначав, що договір купівлі - продажу транспортного засобу є фіктивним, оскільки укладений з метою збереження майна в разі звернення стягнення на нього через існуючі борги. Грошових коштів за автомобіль як до укладення спірного договору, так і після його укладення                    ОСОБА_1 йому не передавала.
Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_2 просив позов задовольнити.
         Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної  інстанцій
Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 04 червня 2018 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Черкаської області від 12 вересня 2018 року, позов ОСОБА_1 задоволено.
Витребувано у ОСОБА_2 автомобіль «Hyundai Tycson» 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , № двигуна НОМЕР_3 та передано його ОСОБА_1 .
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.
Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 .
Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суди попередніх інстанцій виходили з недоведеності позовних вимог та відсутності доказів, які б давали підстави для їх задоволення.  
        Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погодившись із таким вирішенням спору, ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.   
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, на порушення частини другої статті 13 ЦПК України вийшли за межі позовних вимог, зокрема, зобов`язуючи відповідача передати позивачу належний їй автомобіль, оскільки така вимога позивачем не заявлялась.
Суди не врахували, що спірний автомобіль перебував під заставою у ПАТ «Ідея Банк» і банк на укладення договору купівлі-продажу автомобіля згоди не надавав, та що відповідач сплачував кредит за автомобіль. 
Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 13 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом витребування його з чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: територіальний сервісний центр № 7143 Регіонального центру Міністерства внутрішніх справ в Черкаській області та Регіональний центр Міністерства внутрішніх справ в Черкаській області, про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу фіктивним правочином.
Витребувано із Тальнівського районного суду Черкаської області  зазначену справу.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 05 березня 2016 року міжОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу автомобіля «Hyundai Tycson» 2012 року випуску, реєстраційний номер  НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , № двигуна НОМЕР_3 (далі - Договір).
Відповідно до пункту 1.1. Договору продавець зобов`язується передати у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти у власність транспортний засіб («Hyundai Tycson» 2012 року випуску, реєстраційний номер  НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , № двигуна НОМЕР_3 ).
Відповідно до пункту 4.2. Договорудоговір є укладеним з моменту його підписання сторонами.
Факт оформлення та підписання сторонами договору засвідчений адміністратором Сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України.
28 квітня 2017 року  ОСОБА_2 заволодів спірним автомобілем автомобілем «Hyundai Tycson» 2012 року випуску, реєстраційний номер      НОМЕР_1 , що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами   та не заперечується самим відповідачем.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування  судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до  статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 317 ЦК України визначено, щовласникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до  статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з вимогами статті 391 ЦК Українивласник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Суди встановили, що на підставі укладеного 05 березня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу автомобіля остання набула права власності на автомобілем «Hyundai Tycson» 2012 року випуску, реєстраційний номер  НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , № двигуна НОМЕР_3 . 
Вказаний автомобіль переданий позивачу та зареєстрований в установленому законом порядку.  
28 квітня 2017 року відповідач заволодів спірним автомобілем, що не заперечується відповідачем. 
Установивши, що  ОСОБА_1 на відповідній правовій підставі володіє спірним автомобілем, користування яким обмежено                      ОСОБА_2 , суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, обґрунтованозадовольнив позовні вимоги  ОСОБА_1  про усунення перешкод у користуванні майном шляхом витребування його з чужого незаконного володіння.
Звертаючись до суду з зустрічним позовом,  ОСОБА_2 , посилався на те,що при укладенні договору купівлі-продажу автомобіля грошей від відповідача він не отримав, договір є фіктивним, оскільки укладався  без наміру створення правових наслідків. 
Відповідно до статті 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).
Частиною першою статті 202 ЦК України  правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно частинами першою - п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, незалежно від того, в якій формі він вчинений, у тому числі у разі його нотаріального посвідчення та державної реєстрації.
Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.
Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження                  № 14-260цс19).
Відповідно додоговору купівлі-продажу транспортного засобу                   від 05 березня 2016 року продавець  ОСОБА_2  на підставі власного волевиявлення передав у власність  ОСОБА_1  автомобіль «Hyundai Tycson» 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Згідно з пунктом 3.1 Договору ціна транспортного засобу визначена 100 000,00 грн.
Оплата транспортного засобу здійснюється та підтверджується готівкою (пункт 3.2 Договору).
Пунктом 1.5 Договору сторони передбачили, що право власності та транспортний засіб виникає у покупця з моменту укладення даного договору. 
Тобто, з 05 березня 2016 року ОСОБА_1 набула право власності на автомобіль, прийняла його користувалася і розпоряджалася ним, що свідчить про намір створення юридичних наслідків.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суди попередніх інстанцій правильно відмовили у задоволенні зустрічного позову за недоведеністю.
Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 про те, що ухвалюючи рішення про зобов`язання відповідача передати позивачу належний їй автомобіль  суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач таких вимог не заявляла, колегія суддів відхиляє, оскільки позивач просила усунути перешкоди саме шляхом витребування майна на підставі статей 387, 388 ЦК України.
Аргументи касаційної скарги про те, що оспорюваний договір укладався без згоди банку, який є іпотекодержателем, колегія суддів відхиляє, оскільки  банк вказаний договір не оспорював. 
Інші доводи не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення  ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до  незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки та переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень  статті 400 ЦПК України  (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року) знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.  
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ,         від 10 лютого 2010 року).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для  залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду - без змін. 
Керуючись статтями 389, 400,  401 ЦПК України  (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення  Тальнівського районного суду Черкаської області від 04 червня 2018 року та постанову апеляційного суду Черкаської області                    від 12 вересня 2018 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та  оскарженню не підлягає. 

Судді:                                                                               В.  І.  Журавель 

                                                                                          Н. О. Антоненко

                                                                                          М. М. Русинчук