ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/7188/19                                                                      Суддя (судді) першої інстанції: Головенко О.Д.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  05 серпня 2020 року                                                                        м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Кузьменка В.В.,
                                                                                                    Шурка О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16.04.2020 у справі за адміністративним позовом Головного управління Держпраці у Київській області до Сквирської центральної районної лікарні про зобов`язання вчинити певні дії, 
  ВСТАНОВИВ:

Головне управління Держпраці в Київській області звернулось до суду з позовом до Сквирської Центральної районної лікарні про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду у вигляді зупинки роботи, а саме, припинити експлуатацію посудин, що працюють під тиском (автоклава ГК100-3: інв. № 1437, інв. 1510); припинити зберігання балонів з киснем; припинити експлуатацію киснепроводів.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16.04.2020 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 308  КАС України,  справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, в період з 04.06.2018 по 08.06.2018 відповідачем здійснено перевірку суб`єкта господарювання - Сквирську центральну районну лікарню на підставі, якої складено акт від 08.06.2018              № 5.5/324/291А.
За результатами здійснення перевірки, позивачем видано припис від 08.06.2018                         № 5.5./324/291П, у якому зафіксовано ряд порушень:
-          завідувачі відділеннями, які використовують кисень не пройшли навчання і перевірку знань по продуктам розподілу повітря (а саме: п. 1.14 Правил безпеки при виробництві та споживанні продуктів розділення повітря НПАОП 0.00-1.65-88);
-          не проведено періодичні випробування киснепроводів на щільність та міцність (раз на 5 років);
-          робітники кисневої станції допущені до роботи з електроустановками без присвоєння 2 групи по електробезпеці відповідно до п. 2.1.3 Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів НПАОП 40.1.-1.01-97;
-          відсутня декларація відповідності матеріально технічної бази на виконання робіт підвищеної небезпеки (зберігання балонів з киснем), що є порушенням п. 18 додатку 6 постанови Кабінету Міністрів України № 1107 від 26.10.2011;
-          роботодавець не отримав дозвіл на експлуатацію устаткування підвищеної небезпеки, на експлуатацію машин механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, на експлуатацію посуди працюючих під тиском (автоклави ГК 100-3 за інвентарними номерами № 860 № 1437, № 1510), що також є порушенням додатку № 3 п. 10 Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1107.
Так, п. 2 припису від 08.06.2018 № 5.5./324/291П, зобов`язано відповідача інформувати відповідальну особу позивача про усунення кожного із зазначених у приписі порушень у тижневий строк після закінчення терміну на усунення.
З метою проведення перевірки виконання вимог раніше виданого припису від 08.06.2018 № 5.5/324/191П, Головним управлінням Держпраці у Київській області видано наказ від 29.11.2019 № 6220, відповідно до якого, зобов`язано організувати проведення позапланової перевірки відповідача в період з 02.12.2019 по 06.12.2019.
На підставі наказу від 29.11.2019 № 6220 та направлення 29.11.2019 № 5.5/1012, позивачем - органом Держпраці проведено позапланову перевірку та складено акт від 05.12.2019 № 5.5/324/884А, за яким, позивачем не виконано вимог державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, щодо усунення виявлених порушень законодавства, а саме, не виконання п. 12-16 припису від 08.06.2018 № 5.5/324/291П.
У зв`язку з тим, що Сквирська центральна районна лікарня не усунула порушення, встановлені у приписі, орган Держпраці звернувся до суду з позовом про застосування заходів реагування.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що з урахуванням перевірених норм чинного законодавства, саме до компетенції Держпраці належить прийняття відповідних рішень щодо заборони експлуатації, підприємств, окремих виробництв, цехів, дільниць, робочих місць, будівель, споруд, приміщень, випуск та експлуатацію машин, механізмів, устаткування, транспортних та інших засобів праці, виконання певних робіт, а не компетенції суду, як просить позивач. 
Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне вказати таке.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V.
Згідно з п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96, служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Відповідно до приписів п. 7 Положення № 96, Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи, у даному випадку - через ГУ Держпраці у Київській області.
Згідно з нормами ст. 38 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992 № 2694-XII, державний нагляд за додержанням законів та інших нормативно-правових актів про охорону праці здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці.
Відповідно до п. п. 16 п. 4 Положення № 96, Держпраці здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням законодавства у сфері охорони праці в частині безпечного ведення робіт, гігієни праці, промислової безпеки, безпеки робіт у сфері поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, у тому числі з питань: забезпечення працівників спеціальним одягом, спеціальним взуттям та іншими засобами індивідуального та колективного захисту; монтажу, ремонту, реконструкції, налагодження і безпечної експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних та інших засобів виробництва і машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки; безпеки робіт у сфері поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, проведення робіт з утилізації звичайних видів боєприпасів, ракетного палива та вибухових матеріалів військового призначення; виробництва, зберігання, використання отруйних речовин у виробничих процесах, у тому числі продуктів біотехнологій та інших біологічних агентів; організації проведення навчання (в тому числі спеціального) і перевірки знань з питань охорони праці; навчання працівників у сфері поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення та перевірки їх знань.
Згідно з п. п. 5 п. 6 Положення № 96, Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.
Положеннями ч. 1 ст. 39 Закону № 2694, передбачено, що посадові особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, зокрема, мають право видавати в установленому порядку роботодавцям, керівникам та іншим посадовим особам юридичних та фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевим державним адміністраціям та органам місцевого самоврядування обов`язкові для виконання приписи (розпорядження) про усунення порушень і недоліків в галузі охорони праці, охорони надр, безпечної експлуатації об`єктів підвищеної небезпеки, а також забороняти, зупиняти, припиняти, обмежувати експлуатацію підприємств, окремих виробництв, цехів, дільниць, робочих місць, будівель, споруд, приміщень, випуск та експлуатацію машин, механізмів, устаткування, транспортних та інших засобів праці, виконання певних робіт, застосування нових небезпечних речовин, реалізацію продукції, а також скасовувати або припиняти дію виданих ними дозволів і ліцензій до усунення порушень, які створюють загрозу життю працюючих.
Приписами ч. 5 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», встановлено, що виробництво (виготовлення) або реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг суб`єктами господарювання можуть бути призупинені виключно за рішенням суду.
Відповідно до норм ч. 7 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.
Отже, окружним судом цілком правильно визначено, що підставою для звернення з позовом до суду про застосування заходів реагування, що полягає у зупиненні виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, є виявлення органом нагляду (контролю) порушення вимог законодавства, про що зазначається в акті перевірки.
Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що за результатами проведеної перевірки, контролюючим органом було виявлено порушення нормативно-правових актів з охорони праці, які створюють загрозу життю та здоров`ю працівників підприємства, зокрема, порушення вимог Правил безпеки при виробництві та споживанні продуктів розділення повітря НПАОП 0.00-1.65-88; порушення Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів НПАОП 40.1.-1.01-97; порушення Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1107.
У свою чергу, на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду.
Зазначене вказує на те, що за наявності відповідних підстав, суду надано право зупиняти повністю або частково виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, нотомість, право забороняти експлуатацію підприємств, окремих виробництв, цехів, дільниць, робочих місць, будівель, споруд, приміщень, випуск та експлуатацію машин, механізмів, устаткування, транспортних та інших засобів праці, виконання певних робіт, надано посадовим особам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, шляхом винесення приписів.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції слушно було вказано на те, що поняття "зупинення виробництва/виготовлення" та "заборона експлуатувати" не є тотожними поняттями, та несуть під своїм змістом різне змістове навантаження, з урахуванням чого, слідує висновок, що саме до компетенції відповідного управління Держпраці належить прийняття відповідних рішень щодо заборони експлуатації, підприємств, окремих виробництв, цехів, дільниць, робочих місць, будівель, споруд, приміщень, випуск та експлуатацію машин, механізмів, устаткування, транспортних та інших засобів праці, виконання певних робіт, а не компетенції суду як просить позивач. 
У частині посилань апелянта на те, що, у даному випадку, має місце темпоральна колізія між нормами Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та Закону України «Про охорону праці» - на користь правової норми, прийнятої пізніше в часовому порівнянні, тобто, на користь Закону № 877, колегія суддів зазначає, під темпоральною колізією розуміється колізія, що виникає внаслідок видання в різний час з того самого питання принаймні двох норм права. Загальним колізійним темпоральним принципом, що використовується для подолання таких колізій, є правило, згідно з яким, наступний закон з того ж питання скасовує дію попередніх. Проте, у даному питанні, слід врахувати, що Законом України «Про охорону праці» надано право посадовим особам центральному органу виконавчої влади, що реалізує відповідну політику, зокрема, зупиняти експлуатацію машин/устаткування тощо, а Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», вказує на те, що сама виробництво (виготовлення) або реалізація господарської продукції, виконання робіт, надання послуг можуть бути зупинені виключно за рішенням суду, проте про зупинення експлуатації вказана норма приписів не містить, а тому, темпоральної колізії немає, про що, цілком повно і обгрунтовано мотивував суд першої інстанції.
Висновки суду апеляційної інстанції за наслідком розгляду апеляційної скарги Головного управління Держпраці у Київській області.
Тож, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Всім зазначеним в апеляційній скарзі доводам, суд першої інстанції надавав правову оцінку.
Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається  до уваги через їх непідтвердженість матеріалами справи.
За правилами ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                            
Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,
        
          П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 16.04.2020 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                                         О.М. Ганечко

Судді                                                                                                                        В.В. Кузьменко 

                                                                                                                О.І. Шурко