Справа № 299/446/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       30 червня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого судді: Джуги С.Д.
суддів : Фазикош Г.В., Кожух О.А.
імена (найменування) сторін:
позивач – Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 31 березня 2020 року у складі судді Надопта А.А., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором спадкодавця,-
встановив :
У лютому 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором спадкодавця.
Позов мотивовано тим, що згідно кредитного договору від 22.05.2009 року ОСОБА_2 було надано кредит у розмірі 4100 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором 22.05.2009 року в частині своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків, за нею станом на дату смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 рахується заборгованість в розмірі 656,31 грн. 30.07.2015 року позичальник ОСОБА_2 померла. Спадкоємцями   після смерті позичальника є відповідач ОСОБА_1 , так як останній проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. На виконання вимог ч.2 ст.1281 ЦК України, 17.01.2019 року банком направлена претензія (вимога кредитора) до Виноградівської державної нотаріальної контори. 06.03.2019 року банком отримано відповідь з Виноградівської державної нотаріальної контори, в якій зазначено, що спадкоємці померлої ОСОБА_2 , із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися та спадкова справа після смерті спадкодавця заведена на підставі претензії ПАТ «КБ «ПриватБанк». Посилаючись на ст.ст. 1269, 1270, 1273 ЦК України, позивач вважає, що відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідачі не відмовилися від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. 12.09.2019 року до спадкоємця ОСОБА_1 , було направлено лист-претензію, згідно якої позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором від 22.05.2009 року становить 6560,31 грн., яка складається з наступного: 3803,75 грн. - заборгованість за кредитом; 2756,56 грн. - заборгованість за відсотками. З огляду на викладене, позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 6560,31 грн. та судові витрати по справі.
Заочним рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 31 березня 2020 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.
На дане рішення Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, що позивачем не подано доказів і не доведено, що відповідач прийняв спадщину за померлим позичальником та неправомірно відмовив у заявленому позові.
Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З огляду на те, що  предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,  дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 12 травня 2020 року відкрито апеляційне провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та надано учасникам справи строк п`ятнадцять днів з дня вручення копії цієї ухвали для надання відзиву на апеляційну скаргу.
Правом на подання відзиву відповідач не скористався.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Так, відповідно до приписів ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» не подано до суду жодних письмових підтверджень, що ОСОБА_1 , разом з померлою ОСОБА_2 проживав за однією адресою і тим самим фактично прийняв спадщину.
З таким висновком погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.
Матеріалами справи встановлено, що згідно кредитного договору від 22.05.2009 року ОСОБА_2 було надано кредит у розмірі 4100 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.6).
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, станом на  дату смерті заборгованість позичальника перед Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» по укладеному договору від 22.05.2009 року становить 6560,31 грн., яка складається з 3803,75 грн. - заборгованість за кредитом; 2756,56 грн. - заборгованість за відсотками (а.с.4-5).
28.07.2015 року позичальник ОСОБА_2 померла, про що свідчить свідоцтво про смерть (а.с.15). 
Банком було складено претензію кредитора в порядку ст.1281 ЦК України до спадкоємця ОСОБА_2 , яку  було направлено до Виноградівської державної нотаріальної контори (а.с.17).
Листом Виноградівської державної нотаріальної контори Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» було повідомлено про те, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 була заведена на підставі претензії кредитора Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». Повідомити спадкоємців не має можливості, оскільки дані про останніх відсутні в нотаріальній конторі (а.с.18).
12.09.2019 року акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» було складено лист-претензію до ОСОБА_1 (а.с.19), яку було направлено що підтверджується реєстром згрупованих поштових відправлень-рекомендованих листів (а.с. 20-23).
Обгрунтовуючи заявлений позов, позивач вказує на те, що відповідач ОСОБА_1 прийняв спадщину за ОСОБА_2 , з посиланням на додані копії паспортів позичальника та відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначена адреса: АДРЕСА_1 .
З даного приводу слід зазначити наступне.
Частиною 1 ст. 1270 ЦК України встановлено шестимісячний строк для прийняття спадщини, який обраховується з моменту її відкриття.
Згідно з ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Апеляційний суд вважає помилковим твердження позивача в обґрунтування позову на прийняття відповідачем ОСОБА_1 спадщини за померлою ОСОБА_2 , з посиланням на відмітку в його паспорті щодо реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки законодавець пов`язує прийняття спадщини особою саме з фактом постійного проживання з спадкодавцем, а не реєстрацією місця проживання.
Апеляційний суд констатує, що відмітка в паспорті про реєстрацію місця проживання не є безумовним свідченням постійного проживання особи за такою адресою, як про це вказує позивач.
В даному випадку, позивачем при поданні позову до суду в додатках до нього подано копії паспорту позичальника та відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначена: АДРЕСА_1 .
Однак, належних та допустимих доказів про те, що відповідач ОСОБА_1 на момент смерті позичальника ОСОБА_2 проживав разом з нею матеріали справи не містять.
З огляду на викладене, суд першої інстанції з врахуванням вищенаведених обставин правильно встановив, що позивачем не подано до суду жодних письмових підтверджень про те, що ОСОБА_1 , разом з померлою ОСОБА_2 проживав за вищевказаною адресою і тим самим фактично прийняв спадщину.
Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.
Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.
Доводи апеляційної скарги даних висновків суду не спростовують, а тому не заслуговують на увагу.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, –
постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" – залишити без задоволення.
Заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 31 березня 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складення повного рішення.
Повний текст судового рішення складено 30 червня 2020 року.
Головуючий:
Судді: