Ухвала
 
01 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 278/595/19
провадження № 61-11933ск20 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 11 березня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 08 липня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання частки у спільній сумісній власності та визнання права власності,
ВСТАНОВИВ:
07 серпня 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від                                            11 березня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від                              08 липня 2020 року у вказаній справі, яка за своїм змістом не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, зокрема не містить передбачені статтею 389 ЦПК України підстави касаційного оскарження.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У абзаці другому частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Заявник подав касаційну скаргу на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України, посилаючись на пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.
За змістом вищенаведених правових норм, подаючи касаційну скаргу на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України заявнику необхідно вказати підставу (підстави) для оскарження судових рішень, передбачену (передбачені) частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України. Разом з тим, оскарження судових рішень лише з наведенням обставин, які підтверджують те, що суд не дослідив зібрані у справі докази, без обґрунтування касаційної скарги іншими, визначеними пунктам 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставами, не можна вважати виконанням вимог закону щодо змісту касаційної скарги в частині обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження судових рішень.
Згідно частин другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (касаційна скарга залишається без руху з наданням строку для виправлення її недоліків), про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Оскільки касаційна скарга за своїм змістом не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, її належить залишити без руху з наданням особі, яка подала скаргу, строку для виправлення зазначених недоліків (подання уточненої касаційної скарги, яка відповідала б вимогам наведеної норми процесуального права).
Керуючись статтями 185, 389, 390, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 11 березня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 08 липня 2020 року залишити без руху.
Надати  ОСОБА_1 строк для усунення недоліку касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                            М. М. Русинчук