Ухвала
іменем України
30 червня 2020 року
м. Київ
справа № 584/130/19
провадження № 51-3005ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , яка брала участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Сумського апеляційного суду від 20 березня 2020 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 , до якого застосовано примусові заходи медичного характеру, 
встановив:
Буринський районний суд Сумської області ухвалою від 25 квітня 2019 року застосував до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 за вчинення суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі – КК), примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.
До набрання ухвалою законної сили, стосовно ОСОБА_5 залишено запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку. Вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні.
Як установив суд, ОСОБА_5 у точно не встановлений досудовим розслідуванням день серпня місяця 2018 року, перебуваючи неподалік річки Сейм у м. Путивлі, з метою використання для власних потреб зірвав, таким чином незаконно придбав листя конопель, які потім відніс до господарства за місцем свого проживання ( АДРЕСА_1 ), де подрібнив їх, виготовивши у такий спосіб наркотичний засіб, який почав незаконно зберігати за місцем проживання, без мети збуту. Згідно з висновком експертизи вилучена в ОСОБА_5 речовина рослинного походження є особливо небезпечним наркотичним засобом – «канабісом», загальною вагою 5,662 г.
Крім цього, 9 грудня 2018 року близько 01:30 ОСОБА_5 , перебуваючи з ОСОБА_6 біля будинку № 36 на вул. Вознесенській у м. Путивлі Сумської області, під час спільного вживання алкогольних напої здійснив напад на нього з метою заволодіння належними останньому грошовими коштами. Так, ОСОБА_5 з метою подолання можливої протидії з боку потерпілого, завдав йому близько двох ударів рукою по тулубу та пред`явив вимогу передати йому грошові кошти. Однак ОСОБА_6 повідомив, що в нього немає грошових коштів, після чого ОСОБА_5 дістав наявний у нього при собі складний ніж та, застосовуючи до потерпілого психологічне насильство, погрожуючи застосуванням фізичного насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я останнього, що виразилося у демонстрації ножа і рішучому намірі його застосувати шляхом заподіяння тілесних ушкоджень у разі невиконання його вимог, примусив потерпілого піти до банкомата АТ КБ «ПриватБанк», розташованого в тому ж будинку, та зняти гроші.
Далі, ОСОБА_6 , реально сприймаючи погрози ОСОБА_5 , зняв з банкомата 500 грн, які були зняті з банкомата після чого ОСОБА_5 з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоровся потерпілого, відкрито заволодів грошовими коштами потерпілого, а саме 500 грн , які було знято з банкомата, і 423 грн, які останній мав при собі, чим заподіяв потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 923 грн.
Сумський апеляційний суд ухвалою від 20 березня 2020 року апеляційну скаргу заступника прокурора Сумської області ОСОБА_7 залишив без задоволення, а ухвалу Буринського районного суду Сумської області від 25 квітня 2019 року – без змін.
Не погодившись із постановленим судовим рішенням, прокурор, яка брала участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, звернулася до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Сумського апеляційного суду від 20 березня 2020 року і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. 
У касаційній скарзі прокурор зазначає про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. 
Вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано застосував до ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом, замість госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом, оскільки ним було вчинено суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб. 
Проте апеляційний суд не надав належної оцінки доводам прокурора з цього приводу, наведеним в апеляційній скарзі, і, залишаючи їх без задоволення, свого висновку належним чином не мотивував, а тому ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК).
Перевіривши дотримання порядку та строків касаційного оскарження, доводи, наведені в касаційній скарзі, долучену до неї копію судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до вимог ст. 370 КПКсудове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Ухвала апеляційного суду – це рішення суду вищого рівня стосовно законності, обґрунтованості та вмотивованості рішення суду першої інстанції, що перевіряється в апеляційному порядку. Отже, ухвала апеляційного суду має відповідати вимогам            ст. 370 КПК.
Згідно зі ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційних скаргах, та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, та з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався.
Відповідно до ч. 2 цієї статті при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Суд апеляційної інстанції під час перегляду ухвали суду першої інстанції за апеляційною скаргою прокурора дотримався вказаних вимог закону, при цьому не встановив порушень вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність під час розгляду клопотання про застосування стосовно ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру, а щодо викладених в апеляційній скарзі доводів прокурора, які є аналогічними доводам у касаційній скарзі, навів відповідні мотиви їх необґрунтованості, що вважає правильним і колегія суддів. 
Так, погоджуючись із висновками місцевого суду, суд апеляційної інстанції в ухвалі зазначив, що відповідно до ст. 92 КК примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.
Статтею 94 КК передбачено, що в залежності від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд, серед іншого, може застосувати госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Як зазначено у висновку судово-психіатричного експерта від 14 січня 2019 року за  № 20 ОСОБА_5 на момент скоєння злочинів виявляв ознаки легкої розумової відсталості (помірно виражена дебільність) зі значними порушеннями поведінки, що потребує лікування, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На час проведення експертизи ОСОБА_5 також виявляв вказані ознаки і не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру. Рекомендована госпіталізація до психіатричної лікарні з посиленим наглядом.
Згідно з матеріалами провадження ОСОБА_5 вчинив одне із суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 1 ст. 187 КК, яке характеризується нападом з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства (розбій).
У разі вчинення такого розбійного нападу посягання відбувається на основний безпосередній об`єкт права власності, на який насамперед спрямований цей злочин, та на додатковий безпосередній об`єкт у зв`язку з посяганням на право власності, життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу. Наявність додаткового безпосереднього об`єкта дає підстави для розмежування складів злочину, як у цьому випадку, розбою та грабежу.
При цьому судом не було встановлено, що під час вчинення ОСОБА_5 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК, мало місце посягання на життя потерпілого, а була лише погроза застосування такого насильства до нього як спосіб заволодіння його власністю.
З огляду на вищезазначене, аналізуючи характер вчинених ОСОБА_5 суспільно небезпечних діянь, небезпеку для оточуючих, характер його захворювання, які були повністю враховані судом першої інстанції, апеляційний суд не вбачав підстав для застосування до останнього примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Доводи прокурора про вчинення ОСОБА_5 суспільно небезпечного діяння, пов`язаного з посяганням на життя інших осіб, яке виразилося у завданні ударів по тулубу потерпілому та у погрозі застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого шляхом демонстрації ножа, на думку колегії суддів, є необґрунтованими, оскільки стосуються фактичних обставин кримінального провадження, що не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Крім того, виходячи із фактичних обставин, встановлених у судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій, завдання двох ударів рукою по тулубу потерпілому та погроза застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого шляхом демонстрації ножа, не свідчить про вчинення діяння, пов`язаного з посяганням на життя інших осіб.
На підставі наведеного колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з таким висновком апеляційного суду.
Суд вважає, що перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, постановлена ухвала відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, про що йдеться у касаційній скарзі прокурора, судом не встановлено.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданої копії судового рішення убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК                    у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 , яка брала участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Сумського апеляційного суду від 20 березня 2020 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 , до якого застосовано примусові заходи медичного характеру.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                         ОСОБА_2                       ОСОБА_3