ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

23 вересня 2020 року
м. Харків

справа № 610/623/18
провадження № 22ц/818/2596/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Пилипчук  Н.П. ,
суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання: Прокопчук І.В.,
учасники справи:
позивач - Лозівська місцева прокуратура,
відповідачі - Головне управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастру) у Харківській області, ОСОБА_1 , СТОВ Агрофірма «Україна Нова»
третя особа - відділ з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців Балаклійської РДА

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу 

за позовом Лозівської місцевої прокуратури до Головного управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастру) у Харківській області, ОСОБА_1 , СТОВ Агрофірма «Україна Нова», третя особа - відділ з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців Балаклійської РДА, про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсними договорів оренди та суборенди земельної ділянки, скасування їх державної реєстрації та повернення землі,

за апеляційною скаргою Прокуратури Харківської області на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 15 червня 2018 року, ухвалене суддею Усенко С.І., в залі суду в м. Балаклія,

В С Т А Н О В И В :

У березня 2018 року Лозівська місцева прокуратура звернувся до суду із вказаною позовною заявою.

В обґрунтування позовних вимог Лозівська місцева прокуратура посилалась на те, що Балаклійським відділом Лозівської місцевої прокуратури в ході вивчення стану законності відведення земельних ділянок для ведення фермерських господарств встановлено, що 26.12.2013 громадянин ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держземагенства у Харківській області із заявою про надання в оренду земельної ділянки для ведення фермерського господарства загальною площею 166,8 га, що розташована за межами населених пунктів на території Асіївської сільської ради Балаклійського району Харківської області. До вказаної заяви, заявником додані копії паспорту, довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудову книжку, диплом про вищу освіту, графічні матеріали земельної ділянки та проект договору оренди землі.

Наказом Головного управління Держземагенства у Харківській області від 30.12.2013 № ХА/6320282040:05:000/00000731, ОСОБА_1 надано в оренду земельну ділянку площею 166,8 га (кадастровий номер 6320280400:05:000:0214) для ведення фермерського господарства, яка розташована за межами населеного пункту на території Асіївської сільської ради Балаклійського району Харківської області, строком на 49 років.

Пунктом 3.3 вказаного наказу встановлено, земельну ділянку використовувати за цільовим призначенням, дотриманням вимог ст. 96, 103 Земельного кодексу України, Закону України «Про фермерське господарство» та інших нормативно-правових актів.

На підставі зазначеного наказу між Головним управлінням Держземагенства у Харківській області та громадянином ОСОБА_1 24.03.2014 укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки, строком на 49 років, який 03.04.2014 зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №5252797 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.04.2014, індексний номер: 12222538).

Відповідно до договору оренди нормативно грошова оцінка земельної ділянки площею 166,8 га становить 3 831 517,38 грн. та встановлена орендна плата в розмірі 153 260,70 грн. на рік.

В подальшому, Головним управлінням Держземагенства у Харківській області за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 29.05.2014 надано згоду (лист від 29.05.2014 №19-20-14-6622/0/9-14) на передачу в суборенду СТОВ Агрофірма «Україна Нова» вищевказаної земельної ділянки, терміном на 10 років.

У зв`язку з цим, між ОСОБА_1 та СТОВ Агрофірма «Україна Нова» 05.05.2014 укладено договір суборенди земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 166,8 га (кадастровий номер 6320280400:05:000:0214), яка розташована за межами населеного пункту на території Асіївської сільської ради Балаклійського району Харківської області, строком на 10 років та встановлена суборендна плата у розмірі 184 800 грн. на рік, яка вноситься рівними частками щомісячно.

Вказаний договір суборенди 09.07.2014 зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 6345017 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.07.2014, індексний номер: 14464529).

Вищевказані акти органу виконавчої влади прийняті з порушенням вимог земельного законодавства, у зв`язку з чим підлягають скасуванню.

Головним управлінням Держземагентства у Харківській області, усупереч вимогам ст. ст. 116, 118, 123, 124, 134 Земельного кодексу України та ст. ст. 7, 8, 14 Закону України «Про фермерське господарство» (в редакції, що діяла на той час) прийнято наказ від 30.12.2013 №ХА/6320282040:05:000/00000731, якими незаконно передано ОСОБА_1 у користування (оренду), а в подальшому СТОВ Агрофірма «Україна Нова» в суборенду, земельну ділянку державної власності сільськогосподарського призначення загальною площею 166,8 га, без проведення земельних торгів (аукціону).

У зв`язку із чим просив визнати незаконним та скасувати наказ ГУ Держземагенства у Харківській області "Про передачу в оренду земельної ділянки" від 30.12.2013 №ХА/6320282040:05:000/00000731; визнати недійсним, укладений 24.03.2014р. між ГУ Держземагенства у Харківській області та ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення, площею 166,8га (кадастровий №6320280400:05:000:0214), яка розташована за межами населеного пункту на території Асіївської сільської ради Балаклійського району Харківської області, скасувавши його державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 03.04.2014р. за №5252797 ( рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.04.2014р., індексний номер:12222538); визнати недійсними , укладений 05.05.2014р. між ОСОБА_1 та СТОВ АФ "Україна Нова", договір суборенди земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення, площею 166,8га (к.н. 6320280400:05:000:0214), яка розташована за межами населеного пункту на території Асіївської сільської ради Балаклійського району Харківської області, скасувавши його державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 09.07.2014 за №6345017 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.07.2014, індексний номер:14464529);
зобов`язати ОСОБА_1 та СТОВ АФ "Україна Нова" повернути у віддання держави в особі ГУ Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку площею 166,8га (кадастровий номер №6320280400:05:000:0214); стягнути з відповідачів сплачений судовий збір.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 15 червня 2018 року у задоволені позовних вимог Лозівської місцевої прокуратури – відмовлено.

В апеляційній скарзі Прокуратура Харківської області просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що твердження суду про те, що прокурором пред`явлено вищевказаний позов до суду після спливу строку позовної давності є необґрунтованим, оскільки Балаклійський відділ Лозівської місцевої прокуратури Харківської області про порушення вимог земельного законодавства дізнався під час відведення спірної земельної ділянки ОСОБА_2 та СТОВ Агрофірма «Україна Нова» у січні 2018 року, після надходження відповідних матеріалів від Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (лист від 03.01.2018 № 10-20-6-57/0/19-18). Таким чином, прокурором не пропущено строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України.

СТОВ Агрофірма «Україна Нова» подало відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив всі обставини справи та постановив законне рішення, яким у задоволені позовних вимог прокуратури відмовив у зв`язку зі спливом позовної давності, твердження прокурора про порядок обчислення позовної давності є хибним, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Прокурор звернувся з позовною заявою 14.03.2018, проте строки позовної давності за вимогами про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору оренди та скасування державної реєстрації договору оренди та визнання недійсним договору суборенди та скасування державної реєстрації договору суборенди закінчилися.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 15 червня 2018 року позов Лозівської місцевої прокуратури Харківської області залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване доведеністю вимог прокурора про те, що приймаючи наказ від 30 грудня 2013 року №ХА/6320282040:05:000/00000731 про передачу ОСОБА_1 в оренду земельної ділянки площею 166,8 га, кадастровий номер 6320280400:05:000:0214, розташованої за межами населеного пункту на території Асіївської сільської ради Балаклійського району Харківської області, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, у порушення статей 1, 7, 8 Закону України «Про фермерське господарство», не перевірило відомості, викладені у заяві відповідача про надання йому земельної ділянки для ведення фермерського господарства, зокрема дійсність його волевиявлення щодо створення фермерського господарства та спроможність виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку, ураховуючи відсутність наданих ним відомостей про наявність трудових та матеріальних ресурсів для ведення фермерського господарства. Формальний підхід при вирішенні заяви ОСОБА_1 створив передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства, як спрощеного пільгового порядку одержання відповідачем у користування земель державної власності без мети їх обробітку, що свідчить про обгрунтованість заявленого позову. Разом з тим, звернувшись до суду із зазначеним позовом у березні 2018 року, прокурор пропустив строк звернення за захистом порушеного права, про застосування якого подали заяву відповідачі, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Постановою Харківського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року апеляційну скаргу прокуратури Харківської області задоволено частково, рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 15 червня 2018 року скасовано, провадження у справі за позовом Лозівської місцевої прокуратури до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, ОСОБА_1 , СТОВ «Агрофірма «Україна Нова», третя особа – відділ з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців Балаклійської районної державної адміністрації, про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсними договорів оренди та суборенди земельної ділянки, скасування їх державної реєстрації та повернення землі закрито.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) юрисдикція господарських судів поширюється на спори, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи – підприємці. Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з одержанням ним державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства, що є передумовою для його державної реєстрації. 05 травня 2014 року ОСОБА_1 , за попередньою згодою Головного управління Держземагентства у Харківській області, уклав з СТОВ «Агрофірма «Україна Нова» договір суборенди спірної земельної ділянки сільськогосподарського призначення, а тому спір за своїм суб`єктним складом та характером правовідносин виник між юридичними особами та підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Постановою Верховного Суду від 29 січня 2020 року касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області задоволено. Постанову Харківського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.12.2013 громадянин ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держземагенства у Харківській області із заявою про надання в оренду земельної ділянки для ведення фермерського господарства загальною площею 166,8 га, що розташована за межами населених пунктів на території Асіївської сільської ради Балаклійського району Харківської області. До вказаної заяви, заявником додані копії паспорту, довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудову книжку, диплом про вищу освіту, графічні матеріали земельної ділянки та проект договору оренди землі.

Наказом Головного управління Держземагенства у Харківській області від 30.12.2013 № ХА/6320282040:05:000/00000731, ОСОБА_1 надано в оренду земельну ділянку площею 166,8 га (кадастровий номер 6320280400:05:000:0214) для ведення фермерського господарства, яка розташована за межами населеного пункту на території Асіївської сільської ради Балаклійського району Харківської області, строком на 49 років.

Пунктом 3.3 вказаного наказу встановлено, земельну ділянку використовувати за цільовим призначенням, з дотриманням вимог статті 96, 103 Земельного кодексу України, ЗУ «Про фермерське господарство» та інших нормативно-правових актів.

На підставі зазначеного наказу між Головним управлінням Держземагенства у Харківській області та громадянином ОСОБА_1 24.03.2014 укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки, строком на 49 років, який 03.04.2014 зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №5252797 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.04.2014, індексний номер: 12222538).

Відповідно до договору оренди нормативно грошова оцінка земельної ділянки площею 166,8 га становить 3 831 517,38 грн. та встановлена орендна плата в розмірі 153 260,70 грн. на рік.

В подальшому, Головним управлінням Держземагенства у Харківській області за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 29.05.2014 надано згоду (лист від 29.05.2014 №19-20-14-6622/0/9-14) на передачу в суборенду СТОВ Агрофірма «Україна Нова» вищевказаної земельної ділянки, терміном на 10 років.

У зв`язку з цим, між громадянином ОСОБА_1 та СТОВ Агрофірма «Україна Нова» 05.05.2014 укладено договір суборенди земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 166,8 га (кадастровий номер 6320280400:05:000:0214), яка розташована за межами населеного пункту на території Асіївської сільської ради Балаклійського району Харківської області, строком на 10 років та встановлена суборендна плата у розмірі 184 800 грн. на рік, яка вноситься рівними частками щомісячно.

Вказаний договір суборенди 09.07.2014 зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 6345017 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.07.2014, індексний номер: 14464529).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 14 Конституції України, статті 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Відповідно до статті 31 ЗК України землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Згідно з частиною першою статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів.

Частинами 2 і 3 ст. 134 ЗК України визначені випадки, коли земельні торги не проводяться, а передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється в порядку, встановленому ст. 123 цього Кодексу. Зокрема, земельні торги не проводяться при передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

Відповідно до ч.2 ст.123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, в якому зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Органам, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених ст. 122 ЗК України, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Стаття 123 ЗК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати інші, ніж установлені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.

Разом із тим відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням фермерських господарств, регулюються, крім Земельного кодексу України, положеннями Закону України від 19 червня 2003 року № 973-IV «Про фермерське господарство» (далі - Закон № 973-IV) та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 Закону № 973-IV).

У спірних правовідносинах Закон № 973-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, а Земельний кодекс України - загальним.

Відповідно до частин першої та другої статті 1 цього Закону фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону.

Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (стаття 8 Закону України «Про фермерське господарство»).

Згідно з абзацом 1 частини першої статті 7 цього Закону для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (абзац 2 частини першої статті 7 Закону України «Про фермерське господарство»).

Частинами другою та четвертою статті 7 цього Закону передбачено, що заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону. У разі відмови органів державної влади та органів місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки для ведення фермерського господарства питання вирішується судом.

Таким чином, спеціальний Закон № 973-IV визначає обов`язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, які відрізняються від загальних вимог, передбачених статтею 123 ЗК України, до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зокрема, у заяві про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства потрібно не лише зазначити бажаний розмір і місце розташування ділянки, а й обґрунтувати розміри земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства.

Зазначені вимоги відповідають загальним принципам земельного законодавства (стаття 5 ЗК України) та меті регулювання земельних відносин у сфері діяльності фермерських господарств, яка полягає у створенні умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її перероблення та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання й охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України (преамбула Закону № 973-IV).

Отже, при вирішенні вимог про законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства застосуванню підлягає порядок надання земельних ділянок для ведення фермерського господарства, визначений статтею 7 Закону № 973-IV як спеціального щодо статті 123 ЗК України.

Таким чином, відповідно до статей 1, 7, 8 Закону № 973-IV заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити сукупність передбачених частиною першою статті 7 цього Закону відомостей і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на судовий розгляд спору - суд) повинен дати оцінку обставинам і відомостям, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, у тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів.

За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого типу: виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. Разом з тим відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства з метою спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб`єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов`язковою процедурою - без проведення земельних торгів.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-2902цс15, від 11 травня 2016 року у справі № 6-2903цс15, від 18 травня 2016 року у справі № 6-248цс16, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 525/1225/15-ц.

Судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги прокурора з наведених вище підстав є обґрунтованими, оскільки відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви ОСОБА_1 створило передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання відповідачем в користування земель державної власності без мети їх обробітку.

При зверненні громадянина ОСОБА_1 з заявою про надання в оренду земельної ділянки для ведення фермерського господарства не підтверджено наявності в нього необхідної сільськогосподарської техніки для обробітку такої площі землі.

Відсутність зареєстрованої за громадянином ОСОБА_1 власної сільськогосподарської техніки для обробітку землі підтверджується листами Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області від 27.12.2017 № 70/12989 та №70/12990.

Окрім цього, в заяві ОСОБА_1 не обґрунтовано необхідності одержання землі такої площі з урахуванням можливості її обробітку, не вказано перспектив діяльності фермерського господарства, чи наявна відповідна освіта або досвід роботи, чи самостійно заявник буде займатися фермерським господарством чи з використанням найманої робочої сили, а також не підтверджено наявність ресурсів для залучення найманих працівників чи оренду сільськогосподарської техніки не підтверджено.

Головним управлінням Держземагенства в Харківській області під час розгляду заяви громадянина ОСОБА_1 не перевірено можливість самостійно ним та працею найманих працівників вести фермерську діяльність, чи мав (має) він власну техніку для обробітку землі, ресурси для залучення найманих працівників чи оренди сільськогосподарської техніки, чи мав громадянин ОСОБА_1 потенційних контрагентів, ресурси яких він може на договірних засадах залучити для ведення фермерського господарства, а також загалом, чи зможе потенційний орендар проводити діяльність на наданій земельній ділянці.

Головне управління Держземагенства в Харківській області не пересвідчилось в дійсності волевиявлення громадянина ОСОБА_1 на створення фермерського господарства з метою вироблення товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації для отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства, не перевірило, чи матиме можливість фермерське господарство, створене заявником, обробляти орендовані землі, чи буде досягнута законна мета оренди земельних ділянок, тобто чи насправді виникли та існують законні сподівання на здійснення майнового права - оренду землі, чи є такі сподівання практичними в своїй реалізації.

У звязку з вищевикладеним, Головним управлінням Держземагенства у Харківській області, усупереч вимогам ст.ст. 124, 134 Земельного кодексу України та ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» (в редакції, що діяла на той час), незаконно прийнято наказ № ХА/6320282040:05:000/00000731 від 30.12.2013 року, що призвело до незаконної передачі ОСОБА_1 у користування вищевказаної земельної ділянки.

ОСОБА_1 через півтора місяці після укладення та реєстрації договору оренди вищевказаної земельної ділянки із ГУ Держземагенством у Харківській області передав останню в суборенду СТОВ Агрофірма «Україна Нова», встановивши при цьому в договорі орендну плату в розмірі 184 800 грн. на рік, за умови, що за договором оренди для самого ОСОБА_1 орендна плата була встановлена в розмірі 1153 260,70 грн. При цьому дії з передачі земельних ділянок в суборенду були здійснені ним як фізичної особою, оскільки фермерське господарство не було створено.

Таким чином, дії ОСОБА_1 були спрямовані для отримання СТОВ Агрофірма «Україна Нова» в користування земельної ділянки за спрощеною процедурою, а саме без проведення земельних торгів (аукціону), що передбачені ст.ст. 124, 134 ЗК України (в редакції, що діяла на той час), а сам ОСОБА_1 не мав жодних намірів на створення фермерського господарства та використання земельної ділянки за призначенням.

Крім того, відповідно до договору оренди б/н від 24.03.2014 укладеного між ОСОБА_1 та ГУ Держземагенством у Харківській області земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення (рілля) для ведення фермерського господарства, загальною площею 166,8 га, встановлена орендна плата у розмірі 153 260,70 грн.

При цьому, відповідно до договору суборенди б/н від 05.05.2014 укладеного між громадянином ОСОБА_1 та СТОВ Агрофірма «Україна Нова», яким передано в суборенду земельну ділянку сільськогосподарського (рілля), загальною площею 166,8 га, уже, встановлена суборендна плата у розмірі 184 800 грн.

Однак, відповідно до ст. 288.6 Податкового кодексу України плата за суборенду земельних ділянок не може перевищувати орендної плати.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що земельна ділянка передана ОСОБА_1 із порушенням вимог статей116,118,121,123,134 ЗК України, статей7,12 Закону України «Про фермерське господарство», що є підставою для визнання оспорюваного наказу ГУ Держземагенства у Харківській області незаконними та їх скасування.

Правильним також є висновок суду першої інстанції про визнання оспорюваного договору оренди та суборенди недійсними.

Так, відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 648 ЦК України договір, укладений на підставі правового акта органу державної влади, має відповідати цьому акту.

Частиною третьою статті 228 ЦК України передбачено, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Суд першої інстанції, керуючись статтею 203, частиною третьою статті215та статтею228 ЦК України, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваного договору оренди та суборенди недійсними.

Однак судова колегія не погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що вимоги прокурора не можуть бути задоволені у даній справі, оскільки вони заявлені з порушенням строків позовної давності.

В обґрунтування своєї позиції по строках давності прокурором зазначено, що прокуратурі про вказані вище порушення стало відомо лише в січні 2018 року після надходження інформації та відповідних матеріалів від ГУ Держгеокадастру у Харківській області у звязку із чим строк позовної давності не пропущено.

Суд першої інстанції вважав, що основною вимогою, на якій ґрунтуються вимоги про визнання недійсними договору оренди та суборенди є визнання недійсним Наказу ГУ Держземагенства у Харківській області від 30.12.2013 року № ХА/6320282040:05:000/00000731 «Про надання в оренду земельних ділянок».

Отже, саме державний орган в особі Держземагенства України прийняв рішення, яке на думку прокуратури прийняте з порушенням земельного законодавства та порушує права держави, а тому, враховуюче вищевикладене, слід вважати, що держава могла довідатися про порушення своїх прав з моменту прийняття такого рішення.

Крім того, оскаржуваний договір оренди був підписаний між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 24.03.2014 року та був зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.04.2014 року.

Судова колегія вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими. 

У справі, що переглядається, суд встановив, що прокурор є позивачем, оскільки ГУ Держгеокадастру у Харківській області є одним із співвідповідачів, наказ якого оскаржується через недотримання вимог законодавства стосовно передання земельної ділянки в користування для ведення фермерського господарства. Цим прокурор обґрунтовував відсутність органу, уповноваженого державою здійснювати функції захисту її інтересів саме у спірних правовідносинах, тобто, навів підставу для представництва інтересів держави.

Тобто, прокурор, звертаючись до суду з цим позовом, підтвердив підстави для представництва інтересів держави у цій справі та звернувся до суду як самостійний позивач, навівши підставу для представництва інтересів держави та обґрунтовуючи у чому полягає порушення цих інтересів.

Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року в справі № 698/119/18 (провадження № 14-350цс19).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції до ухвалення рішення відповідачі подали заяву про застосування позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що Балаклійським відділом Лозівської місцевої прокуратури Харківської області інформацію щодо порушення вимог земельного законодавства при передачі у користування спірних земельних ділянок ОСОБА_1 та СТОВ «Агрофірма «Україна Нова» отримано у січні 2018 року після надходження інформації та відповідних матеріалів від Головного управління Держгеокадастру у Харківській | області (лист від 03.01.2018 № 10-20-6-57/0/19-18).

Частиною 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійенює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012, який набрав чинності 01.01.2013, наділив центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи повноваженнями по передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність та користування.

У силу ч.4 ст. 122 ЗК України та Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 03.03.2015 №21, органом, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, зокрема, здійснює функції щодо розпорядження земельними ділянками державної власності сільськогосподарського призначення на території Харківської області, на даний час є Головне управління Держгеокадастру у Харківській області.

Посилаючись на обізнаність держави про оскаржуваний Наказ від 30.12.2013 № ХА/6320282040:05:000/00000731 «Про передачу в оренду земельної ділянки» в особі державного органу - Держземагентсва України не враховується той факт, що саме цим державним органом і було допущено порушення законодавства при передачі земельної ділянки в оренду та він є одним із відповідачів по справі.

Прокуратурою встановлено, що не дивлячись на покладені на Головне управління Держгеокадастру у Харківській області функції та повноваження, заходи представницького характеру з метою повернення зазначених земель у державну власність до теперішнього часу вжито не було, а також вказаний позов прокурора вони не підтримали.

До того ж, враховуючи, що держава реалізує повноваження власника земельних ділянок саме через зазначений орган виконавчої влади, порушення у вказаній сфері і є порушенням інтересів держави.

Отже доводи відповідача про обізнаність органу до повноважень якого на момент державної реєстрації спірного договору належав контроль у сфері земельних відносин щодо укладення спірного договору, є безпідставним.
Крім того, Верховний Суд України у постанові від 22.04.2015 у справі № 6- 48цс15 зазначив, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Можливість особи отримати захист свого порушеного або оспорюваного цивільного права юрисдикційним органом державної влади, підкріплена силою державного примусу, у тому числі право на звернення до суду у його матеріальному розумінні, нерозривно пов`язана з особою, що є носієм такого цивільного права.

Зі змісту ст.ст. 256, 261 Цивільного кодексу України також вбачається, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатись до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права. 

При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою повноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа - носій порушеного права, довідалась або могла довідатись про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Отже оскільки, прокурор довідався про порушення законодавства лише після отримання інформації та відповідних матеріалів від Головного управління Держгеокадастру у Харківській області 03.01.2018 № 10-20-6-57/0/19-18, а Головне правління Держгеодастру після пред`явлення прокуратурою у березні 2018 року вищевказаного позову та отримавши матеріали відповідного позову, які, крім іншого, містили докази, про невідповідність вказаного наказу та договору нормам чинного законодавства, перебіг позовної давності у межах якого прокурор в інтересах держави мав право звернутися до суду за захистом свого права розпочався 03.01.2018.

Такі висновки відповідають тим, що викладені в постановах Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 619/3611/17 та від 04.09.2019 року у справі 610/1253/17, які апеляційний суд враховує відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. 

Із аналізу вищенаведених норма колегія суддів вважає, що позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню із наведених мотивів.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1, ч.4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю/або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної частини.

Керуючись ст. ст.3,10,12,13,89,351,367,368,374,376,382,384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Прокуратури Харківської області – задовольнити частково.
Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 15 червня 2018 року – скасувати, ухвалити нове.
Позовні вимоги Лозівської місцевої прокуратури задовольнити частково. 
Визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Харківській області «Про передачу в оренду земельної ділянки» від 30.12.2013 №ХА/6320282040:05:000/00000731.
Визнати недійсним, укладений 24.03.2014 року між Головного управління Держземагенства у Харківській області та ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення, площею 166,8га (кадастровий №6320280400:05:000:0214), яка розташована за межами населеного пункту на території Асіївської сільської ради Балаклійського району Харківської області.
Визнати недійсними , укладений 05.05.2014 року між ОСОБА_1 та СТОВ АФ «Україна Нова», договір суборенди земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення, площею 166,8га (к.н. 6320280400:05:000:0214), яка розташована за межами населеного пункту на території Асіївської сільської ради Балаклійського району Харківської області.

Зобов`язати ОСОБА_1 та СТОВ АФ «Україна Нова» повернути у віддання держави в особі ГУ Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку площею 166,8га (кадастровий номер №6320280400:05:000:0214)
У задоволенні інших позовних вимог відмовити. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий –                                                             Н.П. Пилипчук 

Судді –                                                                О.Ю. Тичкова 

                                                                       О.В. Маміна