Постанова
Іменем України
 
22 липня 2020 року
м. Київ
справа № 372/1243/17
провадження № 61-23387св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),
суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Фаловської І. М.,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Янової Світлани Вікторівни, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсними та скасування рішення, наказів, визнання договорів купівлі-продажу недійсними за касаційною скаргою  ОСОБА_4 , подану адвокатом Срібняком Володимиром Станіславовичем, на рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 червня 2019 року у складі судді Зінченко О. М. та постанову Київського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Стрижеуса А. М., Кравець В. А., Шкоріної О. І.,

учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі:  Головне управління Держгеокадастру у Київській області, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Янова Світлана Вікторівна, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
представник ОСОБА_4 - Срібняк Володимир Станіславович ,
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
 
Короткий зміст позовних вимог
 
1.       У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Янової С. В., ОСОБА_2 , 
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з позовом про визнання недійсними та скасування рішення, наказів.
2.       Позовна заява мотивована тим, що за умовами договору оренди земельної ділянки, укладеного 01 серпня 2003 року між Українською міською Радою Обухівського району Київської області та ОСОБА_1 останній приймає на умовах оренди земельну ділянку на території Української міської ради, розміром 0,2409 га для рекреаційних та культурно-оздоровчих цілей. Земельна ділянка розміром 0,172 га розташована в районі садового товариства «Райсес» між основною приватизованою земельною ділянкою та захисною дамбою «Конча-Заспа-Плюти»; земельна ділянка розміром 0,0689 га розташована між основною приватизованою земельною ділянкою в садівницькому товаристві «Дружба» та захисною дамбою «Конча-Заспа-Плюти». Згідно пунктом 1.2. договору земельна ділянка надається на умовах оренди строком на 49 років з моменту державної реєстрації. 
3.       У пункті 3.5. договору оренди сторони погодили, що орендар має право переважного придбання у власність орендованої земельної ділянки у відповідності до закону та переважного права за різних інших умов на поновлення договору оренди. 
4.       Бажаючи набути у власність орендовані земельні ділянки, позивач розпочав збір необхідних документів для подачі заяви про отримання дозволу на розробку технічної документації. Однак через публічну кадастрову карту позивач побачив на орендованій ним території наявність двох земельних ділянок, які знаходяться у власності інших осіб. 
5.       Як виявилось, 25 березня 2016 року Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області було видано два накази про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність, якими: затверджено документацію із землеустрою; надано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 0,1200 га (кадастровий номер 3223151000:04:063:0054) із земель сільськогосподарського призначення, державної власності для індивідуального садівництва, розташовану на території Української міської ради Обухівського району Київської області; надано ОСОБА_3 у власність земельну ділянку площею 0,1200 га (кадастровий номер 3223151000:04:063:0055) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для індивідуального садівництва, розташовану на території Української міської ради Обухівського району Київської області. 
6.       08 серпня 2016 року новими власниками земельних ділянок, зазначені земельні ділянки були відчужені ОСОБА_4 на підставі договорів купівлі - продажу.
7.       Позивач зазначає що, Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області при прийнятті рішення про надання дозволу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на розробку документації із землеустрою, затвердження такої документації та надання земельних ділянок у власність даним особам, не було взято до уваги те, що ці земельні ділянки не є вільними та перебувають в користуванні позивача. Тобто, при проведенні приватизації Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області знехтувано тим фактом, що земельні ділянки не вилучалися з користування орендаря та не отримувалася його згода на відчуження земельних ділянок третім особам, чим порушено порядок приватизації, передбачений Земельним кодексом України. За таких обставин, позивач вважає, що його неправомірно позбавлено встановленого законом та договором переважного права на придбання орендованих земельних ділянок у власність, що стало підставою для звернення з даним позовом.
 
Короткий зміст рішень суду першої інстанцій  
8.       Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 13 червня 
2019 року позов задоволено.
Визнано недійсним та скасовано рішення Головного управління Держгеокадастру у Київській області (без дати) про надання дозволу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на розробку документації з землеустрою.
Визнано недійсними та скасовано накази Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 25 березня 2016 року про передачу ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1200 га, кадастровий номер 3223151000:04:063:0054 із земель сільськогосподарського призначення державної власності для індивідуального садівництва, розташовану на території Української міської ради Обухівського району Київської області та передачу ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1200 га, кадастровий номер 3223151000:04:063:0055 із земель сільськогосподарського призначення державної власності для індивідуального садівництва, розташовану на території Української міської ради Обухівського району Київської області.
Визнано недійсними договори купівлі-продажу земельної ділянки 
від 08 серпня 2016 року, укладені: між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яновою С. В. за реєстрованим номером 335, та між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яновою С. В. за реєстрованим номером 338, з застосуванням наслідків недійсності.
Скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Янової С. В. про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,1200 га, кадастровий номер 3223151000:04:063:0054 за попереднім власником ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та рішення приватного нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яновою С. В. про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 
0,1200 га, кадастровий номер 3223151000:04:063:0055 за попереднім власником ОСОБА_3 та ОСОБА_4 
9.       Рішення суду першої інстанції мотивоване доведеністю позовних вимог, оскільки спірні земельні ділянки в порушення вимог земельного законодавства із користування вилучені не були, погодження із ОСОБА_1 при передачі земельних ділянок із кадастровими номерами 3223151000:04:063:0054 та 3223151000:04:063:0055 у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не здійснювалось.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
10.   Постановою Київського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року апеляційні скарги Срібняка В. С. , який діє в інтересах ОСОБА_4 , 
Тичини І. В. , який діє в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Київській області  залишені без задоволення. Рішення  Обухівського районного суду Київської області від 13 червня 2019 року залишено без змін.
11.   Постанова апеляційного суду мотивована тим, що виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Місцевим судом надано належну оцінку всім наданим матеріалам справи.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
12.   У касаційній скарзі, поданій у грудні 2019 року,  Срібняк В. С. , який діє в інтересах ОСОБА_4 , просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
13.   Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої та апеляційних інстанцій не досліджені зібрані у справі докази, які надані відповідачами; необґрунтовано відхилено заяви представника відповідача ОСОБА_4 про встановлення точної дати (число) державної реєстрації договору оренди земельних ділянок, підписаного сторонами 01 серпня 2003 року. Судами встановлено обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, проігноровано правові висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах.
14.   Заявник указує на неправильне застосування судами норм матеріального права, а саме: статті 14, частини другої  статті  19, статті 106 Конституції України; частини першої статті 16, статті 18 Закону України «Про оренду землі»; статей 15, 210 ЦК України; частини другої статті 125 ЗК України; Указу Президента України «Про заходи щодо створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру» від 17 лютого 2003 року № 134; пункти 3.2 і 3.3 наказу Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 № 43; наказу Державного комітету України по земельних ресурсах від 23 травня 2003 року № 135; наказу Держкомзему України «Про затвердження тимчасового порядку ведення державного реєстру земель» від 02 липня 
2003 року № 174). Також указує на порушення норм процесуального права- статей 2, 10, частини третьої статті  89, статті 263, пунктів 1 та 2 частини першої статті  264, пунктів 1 - З частини четвертої статті 265, статті 367, статті 376 ЦПК України).
15.   Аргументом касаційної скарги також указано те, що суди першої та апеляційної інстанцій фактично надали перевагу самовільному зайняттю земельних ділянок ОСОБА_1 шляхом встановлення додаткового паркану від належної йому на праві власності земельної ділянки, над правомірним придбанням земельних ділянок на підставі договорів купівлі-продажу, визнаними державою.
 
Доводи інших учасників справи
16.   Інші учасники справи відзиву щодо  вимог і змісту касаційної скарги до суду не направили.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
17.   Ухвалою Верховного Суду від 13 січня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано з суду першої інстанції.
18.   Ухвалою Верховного Суду від 12 червня 2020 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
19. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.
20.   Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
21. Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
22.   Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
23.   Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
24.   Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
25.   01 серпня 2003 року між Українською міською радою Обухівського району Київської області та ОСОБА_1 було укладено договір оренди, що посвідчений державним нотаріусом Української державної нотаріальної контори Антонченко О. В., реєстровий номер 1с-639 та зареєстрований в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею на умовах оренди Українською міською радою за №29. Відповідно до умов договору орендодавець на підставі рішень Української міської ради 24 скликання 
від 06 лютого 2003 року та від 08 травня 2003 року передає, а орендар приймає на умовах оренди земельну ділянку на території Української міської ради, розміром 0,2409 га для рекреаційних та культурно-оздоровчих цілей. Земельна ділянка розміром 0,172 га розташована в районі садового товариства «Райсес» між основною приватизованою земельною ділянкою та захисною дамбою «Конча-Заспа-Плюти»; земельна ділянка розміром 0,0689 га розташована між основною приватизованою земельною ділянкою в садівницькому товаристві «Дружба» та захисною дамбою «  
Конча-Заспа-Плюти». 26 .   Згідно з пунктом 1.2. договору оренди земельна ділянка надається на умовах оренди строком на 49 років з моменту державної реєстрації.
27.   Відповідно до пункту 3.5. договору оренди орендар має право переважного придбання у власність орендованої земельної ділянки у відповідності до закону та переважного права за різних інших умов на поновлення договору оренди.
28.   Договір оренди земельної ділянки в установленому законом порядку недійним не визнавався.
29.   Згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 25 березня 2016 року затверджено документацію із землеустрою та надано 
ОСОБА_3 у власність земельну ділянку площею 0,1200 га (кадастровий номер 3223151000:04:063:0055) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для індивідуального садівництва, розташовану на території Української міської ради Обухівського району Київської області.
30.   Наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області 
від 25 березня 2016 року затверджено документацію із землеустрою та надано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 0,1200 га (кадастровий номер 3223151000:04:063:0054) із земель сільськогосподарського призначення, державної власності для індивідуального садівництва, розташовану на території Української міської ради Обухівського району Київської області.
31.   Право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на вказані земельні ділянки зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29 березня 2016 року та 31 березня 2016 року відповідно.
32.   08 серпня 2016 року ОСОБА_4 придбала на підставі договорів купівлі-продажу земельну ділянку площею 0,1200 га для ведення індивідуального садівництва, кадастровий номер 3223151000:04:063:0054 та земельну ділянку площею 0,1200 га для ведення індивідуального садівництва, кадастровий номер 3223151000:04:063:0055, які знаходяться в межах Української міської ради Обухівського району Київської області, що підтверджується договорами, інформаційними довідками.
33.   Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 січня 
2018 року, яке набрало законної сили, відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позову до ОСОБА_1 , Української міської ради Обухівського району Київської області, третя особа - державний нотаріус Української державної нотаріальної контори Антонченко О. В., про визнання договору оренди недійсним. 
34.   Вказаним судовими рішеннями було встановлено, що у ОСОБА_1 існує право користування переданими йому за договором оренди спірними земельними ділянками.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
35.   З обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій, слідує, що позивач ОСОБА_1 отримав спірну земельну ділянку в оренду строком 
на 49 років з моменту державної реєстрації на підставі договору оренди 
від 01 серпня 2003 року. Даний договір не визнано недійсним в установленому законом порядку.
36.   Відповідно до частини першої статті 93 ЗК України (у редакції, чинній 
на 01 серпня 2003 року) право оренди земельної ділянки - це засноване на  договорі  серпня строкове  платне  володіння  і  користування  земельною  ділянкою, необхідною орендареві для  провадження  підприємницької  та  іншої діяльності.
37.   За змістом частин першої-третьої статті 124 ЗК України (у редакції, чинній на 01 серпня 2003 року) передача в оренду  земельних  ділянок,  що  перебувають  у державній  або  комунальній  власності,  здійснюється  на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу  місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача  в  оренду  земельних  ділянок,  що перебувають у власності громадян і юридичних  осіб,  здійснюється  за  договором  оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Передача в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу  під забудову   здійснюється   за   проектами   відведення  в  порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу.
38.   Предметом позову у справі, яка переглядається, є визнання недійсними та скасування рішення, наказів, визнання недійсними договорів купівлі-продажу.
39.   Частиною п`ятою статті 116 ЗК України встановлено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
40.   Згідно з частиною шостою статті  118 ЗК  України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд тощо, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. До клопотання, серед іншого, додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що  перебуває у користуванні інших осіб).
41.   Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
42.   Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
43.   З обставин справи, встановлених судами попередніх інстанції, слідує, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 січня 2018 року у справі 372/2583/17 відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позову до ОСОБА_1 , Української міської ради Обухівського району Київської області, третя особа - державний нотаріус Української державної нотаріальної контори 
Антонченко О. В., про визнання договору оренди недійсним відмовлено. Дане судове рішення залишене без змін постановою апеляційного суду Київської області від 23 травня 2018 року та постановою Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року. Вказаним судовими рішеннями було встановлено, що у ОСОБА_1 існує право користування переданими йому за договором оренди спірними земельними ділянками з 2003 року.
44.   Залишаючи касаційну скаргу ОСОБА_4 , подану представником - адвокатом Срібняком В. С., без задоволення, а рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 січня 2018 року та постанову апеляційного суду Київської області від 23 травня 2018 року - без змін, Верховний Суд у постанові від 04 жовтня 2018 року указував, що ОСОБА_4 пред`явила позов на захист свого права власності, яке виникло у неї в 2016 році. Позов вона пред`явила до ОСОБА_1 та Української міської ради як до осіб, які, на її думку, порушили її право власності. Способом захисту порушеного права вона обрала визнання договору оренди недійсним. На час укладення оспорюваного позивачем договору оренди між відповідачами, у позивача не існувало будь-яких прав на спірну земельну ділянку чи її частину, а отже цим договором її право не порушено.
45.   Звертаючись з позовом, у справі яка переглядається, ОСОБА_1 вказував на неправомірне позбавлення встановленого законом та договором переважного права на придбання орендованих земельних ділянок у власність. Наголошував на порушення його прав Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області при прийнятті рішення про надання дозволу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на розробку документації із землеустрою, затвердження такої документації та надання земельних ділянок у власність даним особам, оскільки ці земельні ділянки не є вільними та перебувають в його користуванні.
46.   Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом
47.   Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
48.   Преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.
49.   Зважаючи на те, що при розгляді Обухівським районним судом Київської області від 19 січня 2018 року справи 372/2583/17 досліджувались докази та встановлювались фактичні обставини щодо правомірності передачі 
ОСОБА_1 в оренду спірної земельної ділянки, то рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 січня 2018 року має преюдиційне значення для справи, яка переглядається.
50.   Перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою наведено в  статті 141 ЗК України та є вичерпним.
51.   Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення особи права користування земельною ділянкою поза межами підстав, визначених у статті 141 ЗК України, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою.
52.    Матеріали справи не містять відомостей про позбавлення в установленому законом порядку позивача ОСОБА_1 права користування спірною земельною ділянкою.
53.   Встановивши, що земельні ділянки із кадастровими номерами 3223151000:04:063:0054 та 3223151000:04:063:0055, право власності на які зареєстровано в 2016 році, з 2003 року перебувають в оренді у ОСОБА_1 , на момент їх передачі у власність відповідачів ОСОБА_2 та 
ОСОБА_3 , право користування земельними ділянками ОСОБА_1 не було припинено, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог,  оскільки земельні ділянки в порушення вимог земельного законодавства із користування вилучені не були, погодження із ОСОБА_1 при передачі вказаних земельних ділянок у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не здійснювалось.
54.   Доводи касаційної скарги про те, що договір оренди від 01 серпня 
2003 року, укладений між Українською міською радою Обухівського району Київської області та ОСОБА_1 , не зареєстрований в установленому законом порядку є безпідставними.
55.   Так, на момент укладення 01 серпня 2003 року вказаного вище договору оренди, єдині  умови  реєстрації  договорів оренди  та  договорів суборенди земельних ділянок визначав Порядку державної реєстрації договорів оренди землі» затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073.
56.   У ході судового розгляду судом першої інстанції було досліджено  оригінали нотаріально засвідченого договору оренди від 01 серпня 2003 року та зміни до договору оренди від 21 березня 2008 року, укладені між 
ОСОБА_1 та Українською міською радою Обухівського району Київської області та встановлено, що вказані договори є чинними, на них маються відмітки про їх державну реєстрацію, проведену відповідно до наведеного вище Порядку.
57.   Щодо права ОСОБА_1 на оскарження правочинів, то слід указати наступне.
58.   Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
59.   При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).
60.   Визнання угоди недійсною є одним зі способів захисту прав на землю, передбаченим частиною третьою статті 152 ЗК України.
61.   Посилання в касаційній скарзі на те, що суд неповно встановлення судами обставин справи зводиться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно з вимогами статті 400 ЦПК України.
62.   З огляду на вищевикладене доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
 
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
 
63.   Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду. 
64.   Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
65.   Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення -  без змін.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу   ОСОБА_4 , подану адвокатом Срібняком Володимиром Станіславовичем, залишити без задоволення.
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 червня 
2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий                                                                              В. С. Висоцька
Судді                                                                                          А. І. Грушицький
                                                                                                           І. В. Литвиненко
                                                                                                           Є. В. Петров
                                                                                                            І. М. Фаловська