КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

апеляційне провадження №22-ц/824/2004/2020                     
справа №759/15858/16-ц
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2020 року                                                                                                м.Київ
 
 Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів  Саліхова В.В. , Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою ОСОБА_2 , на рішення Святошинського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Ул`яновської О.В. 27 вересня 2019 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,-
встановив:
 
            В листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_3 254900 грн. заборгованості за договором позики та 140015,29 грн. процентів за користування позикою.
 
            Вимоги обґрунтовує тим, що 20 травня 2013 року надала ОСОБА_3 позику у розмірі 10000 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 25 травня 2014 року. Передача коштів оформлена розпискою.
 
            Оскільки позичальник свого зобов`язання не дотримався, звернулась до суду із цим позовом про стягнення суми боргу у національній валюті за курсом валют станом на 31 жовтня 2016 року (25,49 грн. за 1 долар США).
 
            Також просить стягнути проценти відповідно до статті 1048 ЦК України за період з 20 травня 2013 року по 31 жовтня 2016 року.
 
            Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 27 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
 
            Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, позовні вимоги задовольнити.
 
            В апеляційній скарзі посилається на те, що позивачем пред`явлено суду оригінал розписки, що свідчить про наявність невиконаного зобов`язання.
 
            Щодо розписки, яка долучена відповідачем, зазначає, що для встановлення того, яка розписка є оригіналом, у справі необхідно було призначити фізико-хімічну експертизу, проте справа розглянута в підготовчому засіданні без повідомлення про це сторін, чим вони були обмежені у здійсненні своїх процесуальних прав.
 
            В судовому засіданні представник позивача адвокат Ружанський Л.В. доводи апеляційної скарги підтримав.
 
        Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.
            
Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились.
 
 Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що  наявність боргового документу у боржника свідчить про виконання зобов`язання та оскільки відповідачем надано суду розірваний оригінал боргової розписки, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.
 
З такими висновками суд апеляційної інстанції погоджується.
 
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
 
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
 
Згідно з вимогами частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
 
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
 
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
 
Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності право чину, згідно із якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
 
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
 
Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
 
Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
 
Відповідно до частин 1-4 статті 639 ЦК України:
1. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
2. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
3. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.
4. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
 
Відповідно до статті 545 ЦК України:
1. Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.
2. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
3. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
4. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
 
            З матеріалів справи убачається, що 20 травня 2013 року ОСОБА_3 склав розписку, відповідно до якої засвідчив, що отримав у борг від ОСОБА_1 10000 доларів США до 25 травня 2014 року.
 
Згідно даних свідоцтва про укладення шлюбу у зв`язку із укладенням шлюбу ОСОБА_1 змінила прізвище на " ОСОБА_1 ".
 
Відповідно до заяви представника позивача від 24 січня 2018 року ним долучено до матеріалів справи оригінал розписки (а.с.38).
 
31 січня 2018 року у справі ухвалено рішення про задоволення позовних вимог.
 
В грудні 2018 року в інтересах відповідача його представником подана заява про перегляд заочного рішення. У заяві, окрім іншого, зазначає, що оригінал розписки на а.с.38 є такою ж копією, що і долучена до справи при подачі позову. Одночасно у заяві зазначив, що у відповідача наявний оригінал розірваної розписки, копію якої долучив.
 
Про надходження заяви позивач ОСОБА_1 була повідомлена та її примірник отримала.
 
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 28 березня 2019 року заочне рішення скасовано, справу вирішено розглядати в порядку загального провадження та призначено підготовче засідання на 27 вересня 2019 року.
 
27 вересня 2019 року представником відповідача долучено оригінал розписки на аркуші формату А4, що розірваний на 6 частин (а.с.129).
 
Візуальне співставлення документів на аркушах справи 38 та 129 дає можливості дійти висновку, що це є одним і тим самим документом, один з яких є оригіналом, а інший його копією.
 
Для встановлення того, який документ є копією, а який оригіналом не є потрібним призначення експертизи з огляду на наступне.
 
З документу на а.с.38 убачається наявність характерних ознак, що можуть бути проаналізовані без наявності спеціальних знань у науці та техніці та які дають змогу дійти висновку, що це є копією, а саме: 
-            літера "С" у слові "РАСПИСКА" в документі на а.с.38 нечітка, переривчаста, на відміну від цієї ж літери у документі на а.с.129, що є характерним для документів, виготовлених за допомогою копіювально-розмножувального пристрою;
-            текст розписки закінчується словами "... 2014 года", при цьому слово "года", на відміну від документа на а.с.129, є неповним, літера "д" та наступна літера незавершені, обрізані умовною вертикальною лінією, що також є характерним для документів, виготовлених за допомогою копіювально-розмножувального пристрою.
 
            З огляду на вказане, колегія суддів відхилила клопотання представника позивача про призначення у справі судової фізико-хімічної експертизи, оскільки у справі достатньо даних для вирішення вимог по суті.
 
Згідно із правилами частини 3 статті 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
 
За наслідками розгляду справи встановлено, що відповідачем надано суду оригінал розписки, боргового документа, на якому ґрунтуються твердження позивача у справі. Відсутність оригіналу боргового документа у позивача є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення грошових коштів.
 
Щодо вирішення справи у підготовчому судовому засіданні колегія суддів зазначає, що вказане само по собі не є підставою для скасування судового рішення та відмови в задоволенні позовних вимог. При цьому, право позивача заявити клопотання, зокрема, про призначення судової  фізико-хімічної експертизи було відновлено на стадії розгляду справи судом апеляційної інстанції та таке клопотання вирішено апеляційним судом.
 
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.
 
Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду, колегією суддів не установлено.
 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 вересня 2019 року - без змін.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складено 29 липня 2020 року.

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         В. В. Саліхов

В.В. Соколова