ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4437/20 Справа № 201/12477/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Наумова О. С. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року                                                                        м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - Свистунової О.В.         
суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.
за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2020 року та на додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2020 року 
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И Л А:
       У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання .
       Позовні вимоги мотивовані тим, що вона перебувала з ОСОБА_1 з 09.08.2001р. до 14.01.2003 р. у зареєстрованому шлюбі.
       Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є повнолітньою, але продовжує навчання у вищому навчальному закладі, проживає разом із позивачкою.
       Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.11.2002р. у справі №2-6426/2002 з відповідача на користь позивачки були стягнуті аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів до досягнення повноліття донькою, проте відповідач має заборгованість по аліментам.
       Відповідач на утримання доньки матеріальної допомоги не надає. Позивачка не має можливості самостійно утримувати доньку, у зв`язку з тим, що їй необхідні кошти на проїзд до місця навчання, проживання, одяг, харчування, підручники тощо. Відповідач працює, отримує мінливий дохід, частину доходу отримує неофіційно, може надавати матеріальну допомогу.
       На підставі викладеного, просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі - в розмірі 2000 грн. до закінчення нею навчання до 30.06.2023р., але не більше як до досягнення нею 23 років. 
       Рішенням  Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2020 року задоволено частково.
       Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 , аліменти на період навчання повнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до закінчення нею навчання в Університеті імені Альфреда Нобеля , але не більше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років, в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. щомісячно, здійснюючи стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 , починаючи стягнення з 07.11.2019р.
       В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
       Рішення у межах суми платежу аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн.
       Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2020 року вирішено питання стосовно судових витрат.
       Заяву представника позивачки - адвоката Чередник Ірини Олександрівни про компенсацію здійснених сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 3 500,00 грн.
       Заяву представника відповідача - адвоката Романенка Петра Валерійовича про компенсацію здійснених сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн.
       У порядку взаєморозрахунку кінцево стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в сумі 1 500,00 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень 00 коп.).
       В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2020 року скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, та скасувати додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2020 року та постановити нове про стягнення з позивачки на користь відповідача понесених відповідачем судових витрат на професійну правову допомогу. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

       Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

       Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

       Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

       Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

       Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

       У судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4).
       На виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.11.2002р. у справі №2-6426/2002, позивачкою отриманий виконавчий лист (дублікат) про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивачки ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів до досягнення повноліття донькою, починаючи з 04.11.2002р. (а.с. 5).
       Згідно довідки державного виконавця Центрального ВДВС м. Дніпра Ковтюх Є.Є., за період з січня 2018 року по грудень 2019 року, відповідач має заборгованість зі сплати аліментів в сумі 132 801,80 грн. (а.с. 58).
       Відповідно до довідки № 2093 від 10.09.2019р. ОСОБА_3 навчається на першому курсі денної форми навчання за спеціальністю «маркетинг(англ)» в Університеті імені Альфреда Нобеля , на контрактній основі і стипендією не забезпечується, з терміном навчання на освітньому ступені «бакалавр» до 30.06.2023р. (а.с. 7).
       Встановлено, що відповідач по справі, відповідно до довідки про доходи від 16.12.2019р., виданої ТОВ «ТД «Конгур» є директором вказаного підприємства, отримує заробітну плату в розмірі 4 200 - 4300,00 грн. на місяць. Окремою колонкою у довідці вказані сплачені аліменти - по 1 059,00 грн. на місяць, всього 6 308,50 грн. У довідці вказано, що загальна сума доходу (сума заробітної плати) з 01.06.2019р. по 30.11.2019р. (без урахування аліментів) становить 25 700,00 грн., сума перерахованих аліментів становить 6 308,50 (а.с. 43).
       Відповідач ОСОБА_1 є співзасновником (учасником) ТОВ «ТД «Конгур», що вбачається з представленого стороною позивача витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 59-62) та не заперечується відповідачем.
       На утриманні у відповідача перебуває малолітня дитина від іншого шлюбу - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 42).
       Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив саме з того, що повнолітня дочка позивача та відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається на першому курсі денної форми навчання за спеціальністю «маркетинг(англ)» в Університеті імені Альфреда Нобеля , на контрактній основі і стипендією не забезпечується, з терміном навчання на освітньому ступені «бакалавр» до 30.06.2023р. (а.с. 7).

       Колегія суддів не у повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції. 

       Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
       Згідно пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини ООН від 20 листопада 1989 року, яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України
       Згідно ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
       Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
       Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
       Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
       Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
       При визначенні розміру аліментів з одного з батьків, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
       Відповідно до змісту вказаних норм, для стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина необхідно, щоб: а) їм виповнилося 18 років; б) вони продовжували навчання; в) їм було менше 23 років; г) вони потребували матеріальної допомоги; д) батько, мати відповідно до свого матеріального, сімейного стану та стану здоров`я були спроможні надавати таку допомогу.
       При визначенні розміру аліментів на повнолітню дитину з одного із батьків суд повинен взяти до уваги можливість надання утримання другим із батьків, врахувати стан здоров`я та матеріальне становище як дитини, так і платника аліментів, інших дітей чи працездатних батьків, дружини, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ст. ст. 182, 200 СК України).
       Враховуючи викладені обставини, а також потреби людини у їжі, одязі, необхідності нести витрати на проїзд, придбання приладдя для навчання, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що дочка сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , потребує матеріальної допомоги.
       Проте, суд першої інстанції не дослідив належним чином матеріальне становище обох сторін, у відповідності до розміру їх доходу та у відповідності до можливості надання утримання платником аліментів, зважаючи на наступне.
       Встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається на першому курсі денної форми навчання за спеціальністю «маркетинг(англ)» в Університеті імені Альфреда Нобеля , на контрактній основі і стипендією не забезпечується, з терміном навчання на освітньому ступені «бакалавр» до 30.06.2023р., а тому потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги.
       Судом апеляційної інстанції було витребувано у  ОСОБА_2   довідку про її доходи та відомості щодо розміру вартості навчання ОСОБА_3 , за спеціальністю «маркетинг(англ)» в Університеті імені Альфреда Нобеля.
       На виконання ухвали суду позивачем було надано:
       - довідку про доходи ОСОБА_2 , згідно якої дохід ОСОБА_2 в період з 01.11.2019 по 30.04.2020 склав 50 800 грн., що щомісяця складає 8700,00 грн.
       - договір про надання освітніх послуг № 1258/19 від 30.08.2019 року, згідно якого вартість навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за спеціальністю «маркетинг(англ)» в Університеті імені Альфреда Нобеля за рік складає 31 000 грн.
       Зважаючи на викладене, беручи до уваги, матеріальний стан позивача, наявність на утриманні відповідача іншої неповнолітньої дитини та його матеріальний стан, тобто обставини, що мають істотне значення для розгляду справи, а саме, можливість надання утримання платником аліментів, обрання саме стороною позивача такого навчального закладу та форми навчання, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів приходить до висновку про наявність обставин для часткового задоволення апеляційної скарги, та зменшення розміру стягнутих аліментів на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1000 грн. до 500 грн. 

       Такий розмір аліментів колегія суддів вважає обґрунтованим і достатнім, а також таким, що суттєво не вплине на майновий стан відповідача.
       Що стосується витрат на професійну допомогу, які були розподілені додатковим рішенням суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
       Представником позивачки - адвокатом Чередник І.О., яка діє на підставі договору про надання правничої допомоги № 44/16 від 21.10.2019р. через канцелярію суду 28.01.2020р. подано заяву про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн., пов`язаних з розглядом справи.
       Представником відповідача - адвокатом Романенком П.В., який діє на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 16.12.2019р. через канцелярію суду 05.02.2020р. також подано заяву про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 відсотків від понесених витрат на правничу допомогу в сумі 4 000 грн. (у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог), пов`язаних з розглядом справи.
       Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
       Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття
30 зазначеного Закону).
       Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
       Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
       Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
       Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
       1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
       2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);
       3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
       Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
       Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
       Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
       Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
       Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
       У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
       У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
       Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
       Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
       При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
       Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 141 цього Кодексу.
       Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
       При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).
       Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства - відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом.
       Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року по справі № 648/1102/19. 

       На виконання вищевказаних вимог, представником позивача Чередник І.О. було надано суду належно завірені копії наступних документів.

       Належно завірена копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДП № 4073 від 19.12.2018р.
       Договір про надання правничої допомоги № 44/19 від 21.10.2019р. укладений між адвокатом Чередник І.О та ОСОБА_2 , додаток № 1 до договору, з якого слідує що вартість послуг адвоката становить 500,00 грн. за годину роботи, які сплачуються готівкою по фактичному виконанню доручення, яким є день ухвалення рішення судом про стягнення аліментів, а також додаток № 2 до договору, який розшифровує кількість витрачених годин, загалом - 14 годин (тобто 14* 500 грн. = 7 000,00 грн.). Також наданий прибутковий касовий ордер від 27.01.2020р. № 1 про прийняття готівки від ОСОБА_2 в сумі 7 000,00 грн.
       На виконання вищевказаних вимог, представником відповідача Романенком П.В. надано суду належно завірені копії наступних документів.
       Належно завірена копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія № 16523 від 20.11.2006р.
       Договір про надання правової допомоги б/н від 16.12.2019р. укладений між адвокатом Романенком П.В. та ОСОБА_1 , акт здачі-приймання наданих послуг від 04.02.2020р., який розшифровує кількість витрачених годин, загалом - 8 годин, вартість однієї години - 500 грн. (тобто 8 * 500 грн. = 4 000,00 грн.). Також надані квитанції АТ КБ «ПриватБанк» від 17.12.2019р. та від 25.01.2020р. про зарахування коштів від ОСОБА_1 на рахунок адвоката Романенка П.В. в загальній сумі 4 000,00 грн.
       Проте, відповідачем не було надано клопотання суду про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката позивача, які підлягають розподілу між сторонами.
       Крім того, відповідачем не було надано належних та допустимих доказів неспівмірності таких витрат.        
Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2020 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2020 року -  змінити в частині розміру стягнутих аліментів, зменшивши їх розмір з 1000 грн. до 500 грн. 
У іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2020 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

       Головуючий О.В. Свистунова

       Судді: Т.П.Красвітна

І.А. Єлізаренко