Ухвала
 
28 вересня 2020 року
м. Київ
провадження № 51 – 5057 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши клопотання засудженого ОСОБА_4 ,
встановив:
У клопотанні, яке за своїм змістом є касаційною скаргою, засуджений 
ОСОБА_4 порушив питання про перевірку вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 5 грудня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 25 квітня 2017 року. Також засуджений просить поновити йому пропущений строк на касаційне оскарження судових рішень.
Перевіривши надані засудженим матеріали, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не може бути предметом касаційного розгляду, оскільки подана після закінчення строку касаційного оскарження, встановленого у ст. 426 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), та за відсутності підстав для його поновлення.
Так, згідно з ч. 1 ст. 117  КПК пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений ухвалою суду за клопотанням заінтересованої особи.
Відповідно до ч. 2 ст. 426 КПК касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, – в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Правило дотримання тримісячного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати  у стані невизначеності.
Це правило надає особі, яка має право на касаційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати касаційну скаргу, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.
Так, ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 25 квітня 2017 року, якою вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 5 грудня 2016 року залишено без зміни, засуджений отримав 17 жовтня 2017 року. На вказанні рішення, засуджений подав касаційну скаргу разом із клопотанням про поновлення пропущеного строку касаційного оскарження, які надійшли на адресу Верховного Суду 24 липня 2018 року (за ВХ № 19588/0/70-18). Ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 липня 2018 року засудженому ОСОБА_4 поновлено строк касаційного оскарження вказаних судових рішень, а його касаційну скаргу через невідповідність вимогам 
п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК залишено без руху і надано строк для усунення недоліків. Оскільки у встановлений строк недоліків касаційної скарги ОСОБА_4 
не усунув, ухвалою від 12 вересня 2018 року її було повернуто.
Протягом 2018-2020 років ОСОБА_4 неоднарозово звертався до касаційного суду зі скаргою та клопотанням про поновлення строку касаційного оскарження, 
в поновленні якого йому було відмовлено, а касаційну скаргу повернуто.
З черговою касаційною скаргою засуджений ОСОБА_4 звернувся 13 вересня 2020 року і знову порушив питання про поновлення йому строку касаційного оскарження, при цьому причин пропуску строку не навів.
Слід зауважити, що питання щодо поновлення ОСОБА_4 пропущеного строку на касаційне оскарження вже неодноразово було предметом перегляду судом касаційної інстанції, який не знайшов підстав для його поновлення.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і суд касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, не знайшов підстав для його поновлення. 
Враховуючи викладене та керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Відмовити засудженому ОСОБА_4 в поновленні строку касаційного оскарження.
Клопотання засудженого, яке за своїм змістом є касаційною скаргою, повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                       ОСОБА_3