КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                                                                                      
Справа № 752/25522/19                                                                    Головуючий у 1-й інст. - Хоменко В.С.
Апеляційне провадження 22-ц/824/8583/2020                                                        Доповідач - Рубан С.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
14 липня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді       Рубан С.М.
суддів                             Заришняк Г.М., Мараєва Н.Є.  
при секретарі                 Букалов В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 таОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 20 березня 2020 року, постановлену у складі судді Хоменко В.С. у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа - Банк», Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» в особі державного реєстратора Гаращенка Володимира Васильовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора та скасування запису про право власності, -  
 
В С Т А Н О В И В :
 
В провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа - Банк», Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» в особі державного реєстратора Гаращенка Володимира Васильовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора та скасування запису про право власності.
ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 звернулись до суду із заявою про забезпечення позову, шляхом:
- заборони працівникам/представникам АТ «Альфа-Банк» (адреса місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, код ЄДРПОУ 23494714) та будь-яким третім особам вчиняти будь-які дії по передачі права користування квартири АДРЕСА_1 та вчиняти будь-які дії щодо проникнення до вказаної квартири;
- заборони працівникам/представникам АТ «Альфа-Банк» (адреса місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, код ЄДРПОУ 23494714) та будь-яким третім особам проводити ремонтні роботи, реконструкцію, перепланування, здавати в оренду, найм, піднайм, безоплатне користування, укладати договори застави (іпотеки) або іншим особам передавати третім особам у платне або безоплатне користування квартиру АДРЕСА_1 , вселятися у вказану квартиру та реєструватися в ній;
- заборони Департаменту надання адміністративних послуг, відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації вносити до реєстраційного обліку відомості про реєстрацію місця проживання будь-яких третіх осіб у квартирі АДРЕСА_1 та про зняття зареєстрованих осіб з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.
Посилаються на те, що 10.09.2007 року між ОСОБА_1 та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту № 014-336-КЖ. З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за договором кредиту 10.09.2007 року між ОСОБА_1 та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено іпотечний договір № 014-336-ЗЖ, відповідно до якого ОСОБА_1 передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 100 кв.м., житловою площею 44,4 кв.м. З моменту придбання відповідної квартири в ній проживають - колишня дружина позивача ОСОБА_2 та їх спільна дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Враховуючи глобальну фінансову кризу у 2008 році позивач мав певні складнощі із належним виконанням взятих на себе боргових зобов`язань. 26.11.2019 року зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 190220373 позивачу стало відомо про те, що КП «Реєстраційне бюро» м. Києва в особі державного реєстратора Гаращенка В.В. - 29.10.2019 року внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис за № 3949086 про право власності АТ «Альфа-Банк», правонаступника АКБ «Укрсоцбанк» на об`єкт нерухомого майна, а саме на спірну квартиру та 01.11.2019 року прийнято рішення про державну реєстрацію права власності АТ «Альфа-Банк» на вказаний об`єкт нерухомого майна. За таких обставин, з урахуванням наявності порушень майнових прав ОСОБА_1 в частині неправомірного позбавлення права власності на майно, існує значний ризик, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20 березня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду,  ОСОБА_3 , ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять ухвалу суду скасувати, задовольнити заяву про забезпечення позову.
Посилаються на те, що у грудні 2019 року АТ «Альфа - Банк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про звільнення з-під арешту нерухомого майна, тобто банк вживає всіх заходів для подальшої реалізації спірної квартири. Представники (співробітники) АТ «Альфа - Банк» погрожують ОСОБА_2 , що будуть вчиняти дії щодо реєстрації місця проживання третіх осіб у квартирі, а згодом подавати позови про їх виселення до тих пір доки ОСОБА_2 та її син не звільнять квартиру.
Інші учасники процесу відзиву на апеляційну скаргу до суду не надали, в судове засіданні не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
14 липня 2020 року від представника АТ «Альфа - Банк» надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.
 
Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем жодним чином не обґрунтовано необхідності вжиття визначених позивачем заходів забезпечення позову та не доведено можливості ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі їх незастосування.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.
          Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується:
     накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;
          накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;
     забороною вчиняти певні дії;
     встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;
     забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;
    зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;
   зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;
    зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;
    арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;
    іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
          Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9, роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку сторін з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об'єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
    Заходи забезпечення позову в розумінні норм процесуального закону носять тимчасовий характер і покликані унеможливити настання обставин, за яких виконання ухваленого судом рішення буде утрудненим або взагалі стане неможливим.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Альфа - Банк», Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» м. Київ в особі державного реєстратора Гаращенка В.В., в якому просить
 визнати протиправними та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу), індексний номер: 49465841 від 01.11.2019  07:46:12, Комунальне підприємство «Реєстраційне бюро» м. Київ в особі державного реєстратора Гаращенка В.В.,
визнати протиправним та скасувати запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером №33949086 від 29.10.2019 року 10:32:44 про право власності Акціонерного товариства «Альфа - Банк» на об`єкт нерухомого майна: квартира, об`єкт житлової нерухомості , опис об`єкта: загальна площа 100 кв.м, житлова площа 44,4 кв.м, адреса: АДРЕСА_2 , та поновити відомості про зазначений об`єкт нерухомого майна, що передували останньому запису. 
   У поданій заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять
 заборони працівникам/представникам АТ «Альфа-Банк» та будь-яким третім особам вчиняти будь-які дії по передачі права користування квартири АДРЕСА_1 та вчиняти будь-які дії щодо проникнення до вказаної квартири;
- заборони працівникам/представникам АТ «Альфа-Банк» (та будь-яким третім особам проводити ремонтні роботи, реконструкцію, перепланування, здавати в оренду, найм, піднайм, безоплатне користування, укладати договори застави (іпотеки) або іншим особам передавати третім особам у платне або безоплатне користування квартиру АДРЕСА_1 , вселятися у вказану квартиру та реєструватися в ній;
- заборони Департаменту надання адміністративних послуг, відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації вносити до реєстраційного обліку відомості про реєстрацію місця проживання будь-яких третіх осіб у квартирі АДРЕСА_1 та про зняття зареєстрованих осіб з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.
В заяві про забезпечення позову  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилаються на те, що 10.09.2007 року між ОСОБА_1 та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту № 014-336-КЖ. 
З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за договором кредиту 10.09.2007 року між ОСОБА_1 та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено іпотечний договір № 014-336-ЗЖ, відповідно до якого         ОСОБА_1 передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 100 кв.м., житловою площею 44,4 кв.м.
 Спірна квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_1 на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 24.04.2008 року (а.с.43-44).,
На даний час у вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_2 (колишня дружина позивача) та ОСОБА_5 (син позивача) (а.с.31-32).
Відповідно до ч.ч. 1,2,3 цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.ч. 1,2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Тобто, судове рішення має ґрунтуватися на доказах наданих сторонами відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України, а не на припущеннях сторін. 
     Як вбачається з копії позовної заяви АТ «Альфа - Банк» до        ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту, постановою про арешт майна боржника, серія та номер: 57354501, 10.10.2018 року Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 та заборона його відчуження, зокрема, на квартиру АДРЕСА_1 .
          Таким чином, колегія суддів не приймає до уваги твердження скаржника про можливість реалізації АТ «Альфа - Банк» спірної квартири за відсутності будь - яких обтяжень на квартиру та можливості розпорядитися нею на користь третіх осіб. 
Доводи апеляційної скарги щодо незаконних дій представників АТ «Альфа  - Банк» з 11.03.2020 року по 13.03.2020 року, які полягають у погрозах примусового виселення ОСОБА_2 та малолітнього ОСОБА_5 , колегія суддів не приймає до уваги, враховуючи, що доказами відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України вказані твердження скаржників не підтверджені. 
    Враховуючи, що доказів на підтвердження доводів скаржників щодо ймовірності утруднення чи неможливості виконання майбутнього можливого рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову скаржниками не надано ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.
 
За встановлених обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржників.
 
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої у справі ухвали.
           Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 20 березня 2020 року - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складено 15 липня 2020 року. 

            Головуючий                                     Рубан С.М. 
  
    Судді                                               Заришняк Г.М.
 
                  Мараєва Н.Є.