УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
28 липня 2020 року
м. Київ
провадження № 51-6311ск19
справа № 161/12960/19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 жовтня 2019 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 01 червня 2020 року у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019030010002157 від 18.06.2019 р.
Суть питання
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 жовтня 2019 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 липня 2017 року, ОСОБА_4 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 7 місяців.
Не погоджуючись із вказаним рішенням місцевого суду, сторона захисту оскаржила його до апеляційного суду. 
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 01 червня 2020 року вирок місцевого суду залишений без змін.
У касаційній скарзі захисник засудженого, посилаючись на суворість призначеного покарання та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати судові рішення та закрити кримінальне провадження у зв`язку із примиренням сторін.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Статтею 427 КПК України встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень. 
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Проте зазначені вимоги кримінального процесуального закону захисник засудженого у повному обсязі не виконала. Так, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, захисник фактично наводить доводи щодо своєї незгоди з відмовою суду затвердити угоду про примирення, разом з тим оскарження рішення щодо відмови суду затвердити угоду про примирення кримінальним процесуальним кодексом не передбачено.
Крім того захисник зазначає, що судом апеляційної інстанції порушено право обвинуваченого на останнє слово, проте захисник не вказує, яким чином це порушення вплинуло на законність та обґрунтованість судового рішення.
Поряд з наведеним захисник, вказуючи, що судом апеляційної інстанції не перевірені доводи апеляційної скарги, у касаційній скарзі не наводить, які саме доводи залишилися не перевірені та яким чином неперевірка зазначених доводів могла призвести до постановлення незаконного судового рішення.
Також Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що, відповідно до вимог ст. 50 КПК України повноваження захисника мають бути підтверджені крім доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, ще й свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю. Разом з тим, копії такого свідоцтва захисником до касаційної скарги долучено не було.
Відповідно до вимог ст. 440 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження. 
Разом з тим, та підстава, на яку посилається захисник, обґрунтовуючи необхідність скасування судових рішень та закриття кримінального провадження нормами ст. 284 КПК України не передбачена.
Суд касаційної інстанції, відповідно до ст. 433 КПК України, переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК України, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК України, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК України залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 залишити без руху і встановити їй строк для усунення недоліків — десять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                             ОСОБА_2                            ОСОБА_3