Постанова
Іменем України
 
15 липня 2020 року
м. Київ
 
справа №205/5667/16-ц
провадження №61-14640св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),
суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «Інтегро-В» (до перейменування - товариство з обмеженою відповідальністю «Енергокредо»), третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Юнеско», про розірвання договору, стягнення подвійного завдатку, неустойки та відшкодування шкоди, за касаційними скаргами товариства з обмеженою відповідальністю «Інтегро-В» та ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду  від 04 липня 2019 року у складі колегії суддів: Красвітної Т. П., Свистунової О. В., Єлізаренко І. А.,
 
учасники справи:
позивач -   ОСОБА_3 ,  
відповідачі:  ОСОБА_2 , товариство з обмеженою відповідальністю «Інтегро-В» (до перейменування - товариство з обмеженою відповідальністю «Енергокредо»),
третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Юнеско»,
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
 
Короткий зміст позовних вимог
 
1.       У липні 2016 року  ОСОБА_3 звернулась до ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «Інтегро-В» (до перейменування -товариства з обмеженою відповідальністю «Енергокредо») (далі - ТОВ «Інтегро-В»), третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Юнеско» (далі - ТОВ «Юнеско»), з позовом, у якому, з урахуванням уточнень, просила розірвати укладений із ТОВ «Енергокредо» нотаріально посвідчений попередній договір купівлі-продажу від 24 травня 2016 року та стягнути солідарно з 
ТОВ «Інтегро-В», ОСОБА_2 у подвійному розмірі завдаток у сумі 
401 920 грн, пеню в розмірі 200 960 грн та 3 019 800 упущеної вигоди.
2.       Позовна заяв мотивована тим, що на умовах нотаріально посвідченого попереднього договору від 24 травня 2016 року ОСОБА_3 домовилась із товариством з обмеженою відповідальністю «Енергокредо» (далі - ТОВ «Енергокредо») про придбання належного останньому на праві приватної власності нерухомого майна - нежитлової будівлі гуртожитку літ.А-5, розташованої по  
АДРЕСА_1 .       За умовами наведеного попереднього договору відповідач отримав від позивача завдаток від суми вартості нерухомого майна у сумі 
200 960 грн та зобов`язувався у строк не пізніше 24 липня 2016 року передати гуртожиток у власність позивача.
4.       Оскільки з боку відповідача умови попереднього договору щодо укладення у строк по 24 липня 2016 року договору купівлі-продажу та передачі вказаного майна не виконано, позивач просила позов задовольнити. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
5.       Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська 
від 23 липня 2018 року, з урахуванням ухвал цього ж суду про виправлення описок від 12 вересня 2018 року та від 24 вересня 
2018 року, в задоволенні позову відмовлено.
6.   Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на момент укладання 24 травня 2016 року попереднього договору, сторони таким способом лише виразили свій намір укласти договір в майбутньому, у зв`язку із чим, в силу частини другої статті 570 ЦК України, сплачений в рахунок виконання договору платіж в сумі 200 960 грн, вважається авансом, право на стягнення якого має позивач за умови звернення з відповідним позовом до суду.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
7.       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.
8.       Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська 
від 23 липня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення подвійного завдатку, неустойки та відшкодування шкоди відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Інтегро-В» (товариства з обмеженою відповідальністю «Енергокредо») задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Інтегро-В» (товариства з обмеженою відповідальністю «Енергокредо») на користь ОСОБА_3 аванс в сумі 200 960 грн, неустойку в розмірі 200 960 грн та збитки в сумі 3 019 800 грн, а всього 3 421 720 грн. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 до ТОВ «Інтегро-В» відмовлено. Стягнуто з ТОВ «Інтегро-В»  на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 
16 269,01 грн.
9.       Постанова апеляційного суду мотивована відсутністю правових підстав для розірвання укладеного між ТОВ «Енергокредо» та 
ОСОБА_3 попереднього договору купівлі-продажу від 24 травня 2016 року, оскільки протягом строку, встановленого попереднім договором, у передбачений термін договору купівлі-продажу нерухомості, який за своєю формою і змістом відповідав би вимогам закону, сторонами укладено не було, а тому за приписами частини третьої статті 635 ЦК України, зобов`язання за оскаржуваним договором вважається припиненим.
10.   Апеляційний суд також дійшов висновку про доведеність позовних вимог в частині стягнення з ТОВ «Інтегро-В» на користь ОСОБА_3 збитків у вигляді упущеної вигоди в розмірі 3 019 800 грн, оскільки внаслідок невиконання ТОВ «Енергокредо» попереднього договору від 24 травня 2016 року щодо укладення у строк по 24 липня 2016 року договору купівлі-продажу будівлі гуртожитку ОСОБА_3 не отримала прибуток від передачі в оренду ТОВ «Юнеско» споруди вказаного гуртожитку на 2 роки 11 місяців зі щомісячною орендною платою в сумі 86 280 грн. 
11.   Відмовляючи в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , апеляційний суд виходив із того, що останній, як учасник 
ТОВ «Енергокредо», згідно статуту юридичної особи, не є належним відповідачем у справі, оскільки попередній договір купівлі-продажу від 24 травня 2016 року з ОСОБА_2 , як фізичною особою, не укладався. Стороною попереднього договору купівлі-продажу гуртожитку являється ТОВ «Енергокредо» (ТОВ «Інтегро-В») - самостійна організація, яка створена і зареєстрована у встановленому законом порядку, наділена цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді у розумінні статті 80 ЦК України.
12.   Апеляційний суд також указав, що ТОВ «Інтегро-В» 
(ТОВ «Енергокредо») надало місцевому суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі, в зв`язку з тим, що вказаний відповідач не може виконати умови попереднього договору купівлі-продажу від 24 травня 2016 року через вихід зі складу учасників товариства ОСОБА_2 та здійснення з ним розрахунку шляхом передачі йому у приватну власність будівлі гуртожитку по АДРЕСА_1 .
 
Короткий зміст вимог касаційних скарг
 
13.   У касаційній скарзі, поданій у липні 2019 року, ТОВ «Інтегро-В» просить скасувати постанову апеляційного суду в частині відмови в задоволені позовних вимог до ОСОБА_2 та прийняти нову постанову про стягнення з ТОВ «Інтегро-В» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аванс в сумі 200 960 грн, неустойку в розмірі 200 960 грн та збитки в сумі 3 019 800 грн, а всього 3 421 720 грн,посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
14.   У касаційній скарзі, поданій у серпні 2019 року, ОСОБА_2 просить скасувати постанову апеляційного суду в частині стягнення з 
ТОВ «Інтегро-В» на користь ОСОБА_3 упущеної вигоди у сумі 
3 421 720 грн,в іншій частині постанову апеляційного суду залишити без змін, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
 
Узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги 
 
15.   Касаційна скарга ТОВ «Інтегро-В» мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не з`ясував всіх обставин справи, у повній мірі не дослідив докази, які були подані саме ОСОБА_2 для підтвердження наміру виконати умови договору. Не дано жодної правової оцінки тій обставині, що з метою можливості оформлення договору купівлі-продажу ОСОБА_2 двічі викликав 
ОСОБА_3 до приватного нотаріуса з метою укладення договору купівлі- продажу. Тобто ОСОБА_2 сам підтвердив свою причетність до відповідальності за невиконання умов попереднього договору купівлі- продажу, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Інтегро-В».
16.   Апеляційний суд не врахував, що ОСОБА_2 свідомо здійснював дії, спрямовані на виведення майна з власності товариства, з метою невиконання умов укладеного попереднього договору купівлі-продажу та унеможливлення виконання рішення суду, оскільки саме будівля гуртожитку була єдиним майном товариства, на яку могло б бути звернено стягнення на виконання рішення суду.
17.   Залишено поза увагою суду апеляційної інстанції те, що саме дії ОСОБА_2 призвели до невиконання договірних відносин та виникнення заборгованості у підприємства.
18.   Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що апеляційним судом не було надано об`єктивної оцінки доказам, на яких гуртуються доводи позивача, не розглянуті доводи відповідача щодо певних обставин справи, а твердження суду базуються лише на власних твердженнях позивача, які нічим не підтверджуються.
19.   Висновок апеляційного суду про стягнення суми збитків, яку позивач просив стягнути, є помилковими, оскільки обґрунтовуються умовним припущенням про можливість отримання доходу позивачем, тоді як теоретична можливість одержання доходів не може бути підставою для стягнення збитків чи майнової шкоди. Позивач не довела наявності в діях відповідача складу цивільного правопорушення як необхідної умови для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди. Позивачем не доведено об`єктивну та суб`єктивну сторони спричинених відповідачем збитків, понесення збитків, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та понесеними позивачем збитками. До матеріалів справи позивачем не надано доказів того, що неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Не враховано, що попередній договір, який уклали позивач та відповідач, не надає права позивачу вважати себе власником нерухомого майна. Таке право він набуде лише з моменту укладання договору купівлі-продажу.
20.   Аргументом касаційної скарги також указано те, що директор 
ТОВ «ІНТЕГРО-В» діє не в інтересах товариства, оскільки був незаконно призначений на посаду директора, і, визнаючи позов, діяв незаконно.

Доводи інших учасників справи
 
21.   У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заперечила проти доводів скарги та просила відмовити в задоволенні касаційної скарги, постанову апеляційного суду залишити без змін.
22.   У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 , ТОВ «Інтегро-В» просить відмовити в задоволенні касаційної скарги з посиланням на те, що  
ТОВ «Інтегро-В» наділено всіма повноваженнями для визнання позовних вимог відповідно до статті 206 ЦПК України. 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
23.   Ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ТОВ «Інтегро-В»,справу витребувано з суду першої інстанції.
24.   Ухвалою Верховного Суду від 18 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою  ОСОБА_2 , відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 04 липня 2019 року.
25.   Ухвалою  Верховного Суду від 08 липня 2020 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
26.   24 травня 2016 року між ТОВ «Енергокредо» (продавець) та 
ОСОБА_3 (покупець) укладено попередній договір купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л. В., зареєстрований в реєстрі за №1033, за умовами якого продавець зобов`язується у строк не пізніше 24 липня 2016 року передати у приватну власність, а покупець, зобов`язується прийняти нежитлову будівлю - гуртожиток літ. А-5, по  
АДРЕСА_3 .   У пункті 1 зазначеного попереднього договору сторонами погоджено, зокрема, що підготовкою, оплатою та збором (отриманням) документів, необхідних для укладання договору купівлі-продажу, буде займатись продавець.
28.   Згідно пункту 4 попереднього договору купівлі-продажу 
від 24  травня 2016 року на підтвердження дійсних намірів про наступне укладання договору купівлі-продажу покупець передала передоплату у вигляді завдатку, а продавець отримав гроші у сумі 200 960 грн, що є еквівалентом 8 000 доларів США, виходячи із курсу НБУ на час укладання договору. Зазначена сума розцінюється сторонами у договорі, як попередньо оплачена частка вартості будівлі гуртожитку у рахунок наступного договору купівлі-продажу. Передача грошей була проведена до підписання цього договору, про що продавець підтвердив своїм підписом на цьому договорі.
29.   За змістом пункту 7 зазначеного вище договору, у разі необґрунтованого без поважних причин ухилення від укладення договору купівлі-продажу будівлі гуртожитку зі сторони продавця, у вигляді відмови від укладення договору купівлі-продажу, укриття факту майнового спору, арешту або застави, недодержання терміну підготовки документів та терміну продажу, або зміни ціни продажу будівлі гуртожитку, продавець повинен повернути попередньо сплачену частку вартості будівлі гуртожитку та сплатити пеню у розмірі 100% від цієї суми сплаченого за цим договором авансу.
30.    ОСОБА_3 , через нотаріуса зверталась до ТОВ «Енергокредо» із заявою, в якій, зазначаючи про укладений між ними попередній договір купівлі-продажу від 24 травня 2016 року, пропонувала з`явитися до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Зайченко І. А. 23 липня 2106 року з 11:00 год. до 13:00 год. для укладення договору купівлі-продажу на вказане вище нерухоме майно. 
31.   Протягом строку, встановленого попереднім договором купівлі-продажу від 24 травня 2016 року, у передбачений термін по 24 липня 2016 року включно, договору купівлі-продажу будівлі гуртожитку, який за своєю формою і змістом відповідав би вимогам закону, позивачем та ТОВ «Інтегро-В» укладено не було.
32.   24 травня 2016 року між ТОВ «Юнеско» та ОСОБА_3 було укладено у простій письмовій формі попередній договір оренди, за умовами якого ОСОБА_3 зобов`язалась в строк не пізніше 25 липня 2016 року укласти з ТОВ «Юнеско» договір оренди, за яким передати останньому в строкове платне користування об`єкт оренди - будівлю гуртожитку літ. А-5, по  
АДРЕСА_4 .   У пунктах 1.3, 1.4 вказаного попереднього договору оренди, сторони домовились, що вартість орендної плати за основним договором оренди становитиме 86 280 грн за один місяць оренди. Строк оплати орендної плати - щомісячно до 10 числа місяця наступного за місяцем, за який проводиться оплата. Строк оренди за основним договором оренди становитиме 2 роки 11 місяців.
34.   Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2016 року у справі №185/6346/16-ц, яке набрало законної сили, частково задоволено позов ТОВ «Юнеско» до ОСОБА_3 , третя особа - ТОВ «Енергокредо», про стягнення подвійної суми завдатку та штрафу. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь 
ТОВ «Юнеско» грошові кошти в розмірі 172 560 грн та судовий збір в розмірі 1 725,60 грн, в іншій частині позову відмовлено. Даним судовим рішенням, зокрема, встановлено факт укладення ТОВ «Юнеско» та ОСОБА_3 вказаного вище попереднього договору оренди спірного нерухомого майна, яким передбачено, зокрема, що вартість орендної плати за основним договором оренди становитиме 86 280 грн за один місяць оренди, а строк договору оренди складатиме 2 роки 11 місяців; місцевим судом встановлено, що ТОВ «Юнеско» сплатило ОСОБА_3 авансовий платіж у розмірі подвійної суми орендної плати за один місяць 172 560 грн (86 280 грн х 2 місяці), однак остання умови договору не виконала, спірний об`єкт нерухомості в оренду ТОВ «Юнеско» не передала.
35.   Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 02 грудня 
2016 року, ТОВ «Енергокредо» 23 листопада 2016 року змінило найменування на ТОВ «Інтегро-В».
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
 
36.   Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.
37.   Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
38.   Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
39.   Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
40.   Частиною першою статті 402 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.
41.   Касаційна скарга ТОВ «Інтегро-В» не підлягає задоволенню, касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
42.   Предметом позову у справі, яка переглядається, є розірвання нотаріального посвідченого попереднього договору купівлі-продажу будівлі гуртожитку літ.А-5, розташованої по 
АДРЕСА_1 від 24 травня 2016 року, укладеного між із 
ТОВ «Енергокредо» та ОСОБА_3 , стягнення  в солідарному порядку з ТОВ «Інтегро-В», ОСОБА_2 у подвійному розмірі завдаток у сумі 
401 920 грн, пеню в розмірі 200 960 грн та 3 019 800 упущеної вигоди.
 
Щодо позовних вимог про розірвання попереднього договору, стягнення завдатку в подвійному розмірі та неустойки
 
43.   Відповідно до частин 1 - 3 статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку 
(у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
44.   Попередній договір є одним з різновидів цивільних договорів, а тому йому властиві всі родові ознаки договорів. Так, попередній договір вважається укладеним з моменту, коли сторони досягли угоди з усіх істотних умов договору. При цьому, для попереднього договору, наряду з іншими його умовами повинні бути визначені ті, які є суттєвими для основного договору.  
45.   Тобто у попередньому договорі, крім основного зобов`язання, може бути передбачена відповідальність сторін з того, чи іншого питання, зокрема за неналежне виконання зобов`язання у виді штрафних санкцій.
46.   При цьому, в силу положень частини третьої статті 635 ЦК України припиняються зобов`язання сторін укласти основний договір, що унеможливлює спонукання до укладення основного договору в судовому порядку, виконання обов`язку в натурі чи виникнення основного договірного зобов`язання як правової підстави для виникнення у набувача права власності на майно. Проте припинення зобов`язання за попереднім договором не звільняє сторін від відповідальності, зокрема, передбаченої умовами попереднього договору, за порушення, вчинене під час його дії.
47.   Слід зауважити, що за змістом статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
48.   Відповідно до статі 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
49.   Основний договір купівлі-продажу будівлі гуртожитку між сторонами не укладався. 
50.   Задовольняючи позов про стягнення авансу в сумі 200 960 грн та неустойки в розмірі 200 960 грн, апеляційний суд вважав доведеним, що неукладення основного договору купівлі-продажу відбулось саме через невиконання ТОВ «Енергокредо» умов попереднього договору 
від 24 травня 2016 року щодо укладення у строк по 24 липня 2016 року договору купівлі-продажу будівлі гуртожитку.
51.   Відповідно до статей 6 та 627 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
52.   У пункті 4 попереднього договору купівлі-продажу від 24 травня 
2016 року сторони погодили, що на підтвердження дійсних намірів про наступне укладання договору купівлі-продажу покупець передала передоплату у вигляді завдатку, а продавець отримав гроші у сумі 200 960 грн, що є еквівалентом 8 000 доларів США, виходячи із курсу НБУ на час укладання договору. Зазначена сума розцінюється сторонами у договорі, як попередньо оплачена частка вартості будівлі гуртожитку у рахунок наступного договору купівлі-продажу.
53.   Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
54.   За змістом статті 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
55.   У статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.
56.   Відповідно до частини 1 статті 548 цього Кодексу виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.
57.   Згідно з частинами першою-другою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
58.   Згідно статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
59.   За змістом статей 629, 635 ЦК України, при вирішенні спору про повернення авансу та відшкодування збитків, завданих одній із сторін попереднього договору, суду необхідно встановити причину неукладення основного договору, чи мало місце необґрунтоване ухилення однієї із сторін від укладення договору, а також з`ясувати умови відповідальності, встановлені попереднім договором.
60.   Встановивши, що за змістом попереднього договору та за своєю правовою природою отримані відповідачем 200 960 грн являються авансовим платежем та не мають правових ознак завдатку, враховуючи, що основний договір купівлі-продажу між сторонами укладений не був, апеляційний суд дійшов правильного висновку стягнення вказаної суми на користь ОСОБА_3 
61.   Обґрунтовуючи постанову в частині неустойки в розмірі 200 960 грн, апеляційний суд посилався на: ухилення ТОВ «Інтегро-В» від виконання своїх обов`язків за попереднім договором, а саме, не забезпечив присутність у нотаріуса уповноваженого представника з відповідним пакетом правоустановлюючих документів для укладення основного договору купівлі-продажу; відсутність відповідного рішення загальних зборів учасників ТОВ «Енергокредо» щодо відчуження будівлі вказаного вище гуртожитку на користь позивача, як того вимагає пункт 5.5 статуту ТОВ «Енергокредо», в редакції, що діяла у липні 2016 року.
62.   Апеляційний суд також указав, що на підставі рішення загальних зборів ТОВ «Енергокредо» від 18 жовтня 2016 року споруда спірного гуртожитку підлягає передачі у власність ОСОБА_2 
63.   Як убачається із матеріалів справи, у пункті 7 попереднього договору сторони передбачили, що у разі необґрунтованого без поважних причин ухилення від укладення договору купівлі-продажу будівлі гуртожитку зі сторони продавця, у вигляді відмови від укладення договору купівлі-продажу, укриття факту майнового спору, арешту або застави, недодержання терміну підготовки документів та терміну продажу, або зміни ціни продажу будівлі гуртожитку, продавець повинен повернути попередньо сплачену частку вартості будівлі гуртожитку та сплатити пеню у розмірі 100% від цієї суми сплаченого за цим договором авансу.
64.   За приписами статей 81, 82 ЦПК України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
65.   Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
66.   З матеріалів справи слідує, що згідно листка непрацездатності в період з 22 липня 2016 року по 10 серпня 2016 року директор 
ТОВ «Енергокредо»   ОСОБА_4 , перебував на стаціонарному лікуванні (а. с. 69 т. 1). Постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Зайченко І. А. від 12 серпня 2016 року відмовлено директору ТОВ «Енергокредо» ОСОБА_4 у посвідченні договору купівлі-продажу нерухомого майна по  
АДРЕСА_1 . Підставою відмови зазначено арешт та заборона відчуження спірного майна ( а. с. 68 т. 1).
67.   Арешт на спірне майно було накладено за заявою позивача 
ОСОБА_3   у даній справі (а. с. 7, 40-43 т. 1).
68.   Наведені обставини дають підстави для висновку про фізичну неможливість директора ТОВ «Енергокредо»   ОСОБА_4 бути на підписанні основного договору 24 липня 2016 року, а його звернення до нотаріуса після закінчення тимчасової непрацездатності свідчить про вчиненням ним дій для виконання умов попереднього договору.
69.   Отже позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту необґрунтованого ухилення ТОВ «Енергокредо»  від укладення  основного договору, а тому відсутні правові підстави для застосування до відповідача відповідальності у виді пені, передбаченої у пункті 7 попереднього договору.
70.   Посилання апеляційного суду на визнання ТОВ «Інтегро-В» позову не є безумовною підставою для задоволення позовних вимог, оскільки воно суперечить закону (частина 4 статті 206 ЦПК України).
71.   Крім того, зміст заяви про визнання позову спростовує висновок апеляційного суду про відсутність відповідного рішення загальних зборів учасників ТОВ «Енергокредо» щодо відчуження спірного нерухового майна на користь позивача (а. с. 185-186 т. 1).
 
Щодо вимог про стягнення упущеної вигоди
 
72.   Ухвалюючи рішення про стягнення упущеної вигоди у розмірі 
3 019 800 грн, апеляційний суд виходив із того, що позивачем доведено наявність у неї реальної можливості та намірів отримати прибуток у вказаному вище розмірі, у випадку виконання відповідачем умов попереднього договору купівлі-продажу щодо передачі у власність позивача будівлі гуртожитку, що копією попереднього договору оренди з 
ТОВ «Юнеско», рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2016 року у справі №185/6346/16-ц, яке набрало законної сили, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Юнеско» грошових коштів за попереднім договором оренди.
73.   За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
74.   Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
75.   Згідно з частиною другою статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
76.   Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
77.   Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.
78.   При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідачів та збитками позивача. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною,  а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.
79.   Відповідно до частини четвертої статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.
80.   Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України).
81.   Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.
82.   Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.
83.   Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.
84.   Відповідно до статті 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.
85.   Разом із тим, суд апеляційної інстанції не врахував, що укладаючи 
24 травня 2016 року з ТОВ «Юнеско» у простій письмовій формі попередній договір оренди будівлі гуртожитку літ. А-5, по АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , на вказану дату, не була  власником цього майна або уповноваженою особою на укладення договору та не мала права розпоряджатись цим майном.
86.   Невиконання ОСОБА_3 умов попереднього договору оренди, укладеного нею з ТОВ «Юнеско», про що встановлено рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області 
від 24 листопада 2016 року у справі №185/6346/16-ц, яке набрало законної сили, не може бути підставою для покладення на відповідача обов`язку по  сплаті упущеної вигоди.
87.   Ураховуючи наведе, доводи позивача не є суттєвими та істотними та вказують про  недоведеність протиправної поведінки ТОВ «Інтегро-В», що виключає можливість притягнення відповідача до відповідальності  за статтею  22 ЦК України.
 
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
 
88.   Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
89.   Частиною першою статті 412 ЦПК України підставою для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
90.   Згідно з частинами другою та третьою статті 412 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення; неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягає застосуванню.
91.   Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але в частині вирішення позовних вимог про в частині стягнення неустойки та упущеної вигоди апеляційним судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому прийнята апеляційним судом постанова у наведеній частині підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
92.   У іншій частині постанову апеляційного суду залишити без змін.
Керуючись статтями 400, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ :
1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Інтегро-В» залишити без задоволення, касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
2. Постанову Дніпровського апеляційного суду  від 04 липня 2019 року в частині стягнення неустойки та упущеної вигоди скасувати, у цій частині ухвалити нове рішення.
3. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «Інтегро-В» (до перейменування - товариство з обмеженою відповідальністю «Енергокредо»), третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Юнеско», про стягнення неустойки та відшкодування шкоди відмовити.
4. У іншій частині постанову Дніпровського апеляційного суду  
від 04 липня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                             В. С. Висоцька
Судді                                                                                       А. І. Грушицький
                                                                                                        І. В. Литвиненко
                                                                                                        І. М. Фаловська
                                                                                                        С. П. Штелик