У Х В А Л А  
 
22 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 757/48856/16-ц
провадження № 61-48642св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,     
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «Український Бізнес Банк»,  
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
    
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» на рішення  Печерського районного суду міста Києва від 11 квітня 2018 року  у складі судді Москаленко К. О. та постанову Київського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Стрижеуса А. М., Махлай Л. Д., Шкоріної О. І.,
ВСТАНОВИВ:
У  жовтні 2016 року публічне  акціонерне товариство «Український Бізнес Банк» (далі - ПАТ «Український Бізнес Банк» та/або банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.    
Свої вимоги обгрунтовувало тим, що 22 жовтня  2008 року між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №70/Ф, згідно з яким останній отримав кредитні кошти в розмірі 5000 000 грн, зі строком повернення                       до 22 жовтня 2011 року. 
На забезпечення виконання зобов`язань між  сторонами  укладено договір іпотеки, згідно з яким  ОСОБА_2 передав в іпотеку банку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .
У зв`язку з неналежним виконанням боржником своїх зобов`язань з повернення кредиту утворилась заборгованість, розмір якої станом на 24 листопада 2015 року становив 23 061217, 05 грн.   
З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна банку стало відомо про те, що право власності на вказаний предмет іпотеки зареєстровано за ОСОБА_1 .  
Посилаючись на те, що до ОСОБА_1 перейшло право власності на  предмет іпотеки без згоди ПАТ «Український Бізнес Банк», він відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» набув статусу іпотекодавця.  
У зв`язку з наведеним, позивач просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором в розмірі 23 061 217,05 грн звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну продажу вказаного предмета іпотеки для його подальшої реалізації у розмірі 1 745 000,00 грн.  
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 11 квітня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року, в задоволенні позову ПАТ «Український Бізнес Банк» відмовлено.
Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із необґрунтованості та безпідставності позовних вимог. 
Не погодившись з таким вирішенням спору, ПАТ «Український Бізнес Банк» подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати та  ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити. 
Касаційна скарга мотивована тим, що з урахуванням наявності у ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором та з огляду на те, що до ОСОБА_1 перейшло право власності на предмет іпотеки і він набув статусу іпотекодавця з усіма правами та обов`язками за іпотечним договором відповідно до частин першої та другої статті 23 Закону України «Про іпотеку», наявні підстави для задоволення позову банку про звернення стягнення на предмет іпотеки. 
У пункті 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року                          № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (в редакції, чинній станом на                   07 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Заслухавши доповідь судді-доповідача про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія суддів встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України. 
Тому колегія суддів, з урахуванням категорії та складності справи, призначає справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п`яти суддів.
Керуючись статтями 33, 34, 260, 400 (в редакції, чинній станом на 07 лютого               2020 року), 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Справу за позовом  публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки призначити до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук