КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
            
справа №373/1354/18                                                                          головуючий у суді І інстанції: Керекеза Я.І.
провадження №22-ц/824/8451/2020                                                  головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
 18 серпня 2020 року                                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Сліпченка О.І., Іванової І.В., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 29травня 2014 року у розмірі 31133,00грн., що складається із заборгованості за кредитом - 1237,88грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 24436,41грн., заборгованості за пенею та комісією - 3500,00грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 1458,71 грн. та судових витрат.В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем 29.05.2014 року укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 1300,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши кредит, проте, відповідачем умови кредитного договору не виконувалися в повному обсязі, внаслідок чого станом на 31.05.2018 року утворилася заборгованість перед банком.
За вказаних обставин, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 31133,00 грн., а також судові витрати у розмірі 1762,00 грн..
Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням 07 грудня 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, і неправильне застосування судом норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вказує, що відповідачем за час розгляду справи до суду першої інстанції не подано жодних заперечень проти позову. Звертає увагу суду на те, що доказом про користування кредитними коштами є Виписка про рух коштів по картковому рахунку. У вказаній виписці відображено всі операції із використанням кредитних коштів, зняття коштів, а також розмір нарахованих відсотків та штрафних санкцій за порушення зобов`язання.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 січня 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2018 року визнано неподаною і повернуто.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Синельникова Є.В., Білоконь О.В., Осіяна О.М., Сакари Н.Ю., Шиповича В.В. від 15 квітня 2020 року ухвалу Київського апеляційного суду від 15 січня 2019 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.  
Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 травня 2020 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 червня 2020 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідач ОСОБА_1 відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надав.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не  підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що із розрахунку заборгованості, наданого позивачем не вбачається за можливе перевірити правильність нарахувань відповідних сум. Ніяких роз`яснень та доказів щодо принципу складення даного розрахунку справа не містить. Незрозуміло, на яких підставах позивачем нараховано відсотки, сума яких є нереально завищеною та неспівмірною із самою сумою кредиту. Розрахунок не містить даних про вид договору, реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому (якій) виникла заборгованість. Крім того, розрахунок не містить підпису відповідальних осіб та не скріплений печаткою банку, а відтак не може бути належним та допустимим доказом у справі. Виписок із особового рахунку відповідача про рух коштів на ньому суду не надано. Подана позивачем анкета - заява позичальника також не містить даних про вид договору, реквізитів розрахункових рахунків, виду та номеру платіжної картки. Також не надано доказів та не обгрунтовано, яке відношення до даного кредиту має наданий витяг з тарифів на обслуговування кредитних карт «Універсальна», який містить характеристики різних видів кредитних карток, які різняться між собою. Крім того, анкета-заява ОСОБА_1 про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій не заповнені всі графи, зокрема: не зазначено також, який кредитний ліміт встановлено, строк дії картки тощо. Позивачем взагалі не надано доказів отримання відповідачем кредитних коштів, в тому числі і у зазначений в заяві позичальника спосіб. Умови та Правила надання банківських послуг не засвідченні належним чином та не містять підпису боржника, що не може вважатися належним та допустимим доказом. А також те, що суду не надано даних про направлення банком відповідачу вимоги про виконання ним зобов`язання по поверненню кредиту, що свідчить про невиконання самим банком умов договору, а факт невиконання боржником умов договору за таких обставин є недоведеним.
Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Відповідно до ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК Українидоговори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст.ст. 627, 628 ЦК Українисторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Тобто, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України анкета-заява не є належним доказом, який підтверджував би факт укладання між сторонами кредитного договору, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення.
Відповідно до ст. ст. 1048, 1054 ЦК України кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, а отже банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.
Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаного нормою закону підставою для бухгалтерського облік господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Встановлено, що 29 травня 2014 року ОСОБА_1 підписалаанкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 9).
Проте, із наданої позивачем копії анкети-заяви не можливо встановити жодної інформації, оскільки ксерокопія вказаного документу не належної якості та є нечитабельною, а відтак не підтверджує, що сторони в певній формі уклали договір.   
Крім того, позивачем надано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Универсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна «Універсальна Contract», «Універсальна, Gold» (а.с. 10).
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 31 травня 2018 року становить 31133,00грн., що складається із заборгованості за кредитом - 1237,88грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 24436,41грн., заборгованості за пенею та комісією - 3500,00грн., штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) - 1458,71 грн. (а.с. 8).
Також, судом встановлено, що в наданих позивачем розрахунках заборгованості за договором б/н від 29 травня 2014 року відсутні дані про те, за якою карткою зроблено розрахунок(а.с. 8).
Крім того, розрахунок заборгованості не оформлений належним чином, оскільки в ньому не зазначено прізвища посадової особи, яка має право складати такий розрахунок, що не відповідає нормативним вимогам до оформлення документів, закріплених в ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлення документів», затверджених наказом Держспоживстандарту України №55 від 17 квітня 2003 року.Отже, зазначений розрахунок не є доказом наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами.
Позивачем не доведено факт укладання з відповідачем 29 травня 2014 рокудоговору про надання банківських послуг у якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення.
Також, з матеріалів справи не вбачається доказів про відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості.
Розрахунок заборгованості, без надання доказів отримання кредитних коштів відповідачем, не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру заборгованості, а також укладення кредитного договору, оскільки нічим іншим не підтверджується і його правильність неможливо перевірити.
Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у сукупності із вище переліченими нормами законодавства, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що розрахунки заборгованості, які містяться в матеріалах справи, нічим не обґрунтовані, тому правапозивача не булопорушено відповідачем.
Доводи апеляційної скарги про те, доказом про користування кредитними коштами є Виписка про рух коштів по картковому рахунку. У вказаній виписці відображено всі операції із використанням кредитних коштів, зняття коштів, а також розмір нарахованих відсотків та штрафних санкцій за порушення зобов`язання, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки вказаний документ скаржником подано разом із апеляційною скаргою, і в апеляційні скарзі не наведено обґрунтуваних причин неподання доказів до суду першої інстанції  у відповідності до ч. 3 ст. 367 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем за час розгляду справи до суду першої інстанції не подано жодних заперечень проти позову, суд апеляційної інстанції не приймає до  уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні належні, допустимі, достатні та достовірні докази, які підтверджують отримання коштів відповідачем починаючи з 2014 році та наступних роках.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. 
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.  
Також, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги письмові докази подані позивачем разом із апеляційною скаргою, а саме довідка про отримання картки, довідка про встановлення кредитного ліміту, копія фото відповідача, оскільки заявником в апеляційні скарзі, не наведено обґрунтуваних причин неподання доказів до суду першої інстанції  у відповідності до ч. 3 ст. 367 ЦПК України.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд, 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.
Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06 листопада 2018 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено «18» серпня 2020 року. 
 
Головуючий суддя     Судді	Л.П. Сушко О.І. Сліпченко І.В. Іванова