ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и
14 липня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/12009/19	
Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Юрко І.В. (доповідач), суддів:  Чабаненко С.В., Чумака С.Ю.,     
секретарі судового засідання Сколишеві О.О.,
за участі представника позивача Стасенка А.А.,
представника відповідача Борисенка А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року у справі №160/12009/19 (головуючий суддя першої інстанції Юрков Е.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В :
Позивач 28.11.2019 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, яка полягає у відмові в задоволенні його заяви щодо оформлення всіх необхідних документів і подання про призначення пенсії за вислугу років та направлення їх до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області;
- зобов`язати відповідача підготувати та направити до ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області документи у відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до   Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», необхідні для призначення йому пенсії за вислугу років.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, яка полягає у не оформленні всіх необхідних документів і подання про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років та направлення їх до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області документи, у відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до   Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», необхідні для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не в повному обсязі дослідив обставини справи, внаслідок чого неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до невірних висновків в рішенні. Апелянт вказує, що згідно довідки про проходження служби ОСОБА_1 стаж його служби в Збройних Силах, органах внутрішніх справ та Національній поліції, у календарному обчисленні складав 21 рік 07 місяців 03 дні. На заяву ОСОБА_1 від 01.10.2019 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно у пільговому обчисленні (п. «а»   ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»), останньому повідомлено, що оскільки на день звільнення з Національної поліції він не мав календарних 22 роки та 6 місяців, також не мав відповідного страхового стажу для призначення пенсії по вислузі років згідно відсутні законні підстави для призначення йому пенсії за вислугу років у пільговому обчисленні відповідно п.«а»   ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив вимоги скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Позивач в судове засідання апеляційної інстанції не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 
          Відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне. 
Позивач - ОСОБА_1 проходив службу в ГУ НП в Дніпропетровській області та був звільнений зі служби наказом т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 01.08.2016 року № 212 о/с відповідно до п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» з 02.08.2016 року (а.с.15).
Згідно довідки про проходження служби від 10.12.2018 року вислуга років на день звільнення складає календарних 21 рік 07 місяців 03 дні (а.с.16). 
01.10.2019 року позивач звернувся із заявою до ГУ НП в Дніпропетровській області із заявою, якою просив підготувати передбачені п.7   Постанови правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1   документи до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» ч.1   ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (а.с.17). 
Відповідач листом за №1/Н-6/25/103/05-19 від 08.10.2019 року відмовив ОСОБА_1 в підготовці та направленні документів щодо призначення пенсії за вислугу років. Відмова мотивована тим, що на день звільнення зі служби в поліції заявник не мав календарну вислугу років у кількості 22 роки та 6 місяців, правових підстав для зарахування вислуги років на пільгових умовах немає та підстави для надання необхідних документів до органів Пенсійного фонду України для призначення пенсії за вислугу років відсутні (а.с.18). 
Непогодившись з такою відмовою, позивач оскаржив її до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем, всупереч положенням пункту 12 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до   Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не скеровано у 10-денний термін з дня одержання заяви позивача про призначення пенсії всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії до відповідного органу Пенсійного фонду. Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Колегія суддів звертає увагу, що судом в мотивувальній частині рішення зроблений висновок про задоволення позовних вимог іншої особи.
Крім того, суд першої інстанції, зобов`язуючи ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області підготувати та направити до ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області необхідні для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 документи, у відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до   Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не визначив, чи наявне право у позивача на призначення такої пенсії.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, але вважає за необхідне змінити мотиви його прийняття.

Умови призначення пенсії за вислугу років визначено   статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-XII (далі по тексту - Закон №2262).
Редакція пункту «а» зазначеної статті змінювалась, міняючи при цьому умови і підстави виникнення права на пенсію за вислугу років, зокрема, умову призначення пенсії - наявність на день звільнення зі служби вислуги в календарному обчисленні.
У певний час існували положення статті, за якими військовослужбовець міг звільнитися зі служби і раніше, але при наявності на день звільнення зі служби вислуги 20 років і більше, та йому могла бути призначена пенсія за вислугу років при наявності інших обов`язкових показників.
Так, норма пункту «а» статті 12 Закону №2262 в редакції до 01.10.2011 року передбачала наступне: «пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 1-2 цього Закону, незалежно від віку в разі, якщо вони мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше, за винятком осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону. 
При цьому, обрахунок такої вислуги років проводився з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей»   (далі по тесту - Постанова №393), яка передбачає пільгове обчислення вислуги років.
Підпункт «в» пункту 3 Постанови №393 (з урахуванням Наказу МВС України №18 від 28.08.2001 року) передбачає певний перелік служби (роботи), яка зараховується на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяця до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї   постанови.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, чи інших соціальних виплат. Основним актом, на підставі якого здійснюється таке регулювання є, зокрема,   Закон № 2262-ХІІ. Можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію за вислугу років, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу. Така можливість передбачена постановою №393.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що до актів правового регулювання умов і порядку призначення пенсій за вислугу років належать і ті правові акти, які передбачають пільгове (кратне) обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, що дає право на призначення й отримання різних видів пенсій та соціального забезпечення.
Подібний висновок щодо застосування Постанови №393 при обчисленні пільгового стажу для призначення пенсії за вислугою років викладений Верховним Судом України у постанові від 27 травня 2008 року у справі №21-2438во17, постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №750/9775/16-а.
З матеріалів справи вбачається, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справи та поліції з 26.10.1993 року по 01.08.2016 року, в період з 01.12.1995 року на різних посадах відділів управління кримінального пошуку та оперативної служби.
В період проходження служби на вересень 2011 року позивач набув право на пенсію за вислугою років у відповідності до вимог пункту «а» статті 12 Закону №2262 (в редакції до 01.10.2011 року), оскільки на вказаний період мав вислугу більше 20 років (з урахуванням п.п. «в» пункту 3 Постанови №393). 
Тобто, позивач вже в період служби набув право на призначення пенсії за вислугу років.

Відповідач, відмовляючи ОСОБА_1 в підготовці та направленні документів щодо призначення пенсії за вислугу років, зазначив, що позивач на день звільнення зі служби в поліції (02.08.2016 року) не мав календарну вислугу років у кількості 22 роки та 6 місяців відповідно до п. «в» статті 12 Закону №2262 (в редакції на час звільнення). 
Таким чином, відповідач вважав відсутнім у ОСОБА_1 права на пенсію за вислугу років.
Колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача з огляду на таке.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституці України видокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у ЗСУ, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратурі, охороні державного кордону України, податковій міліції, Управлінні державної охорони України, державній пожежній охороні, Державному департаменті України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
Також, у Рішенні Конституційного Суду України №5-рп/2002 зазначено, що зупинення пільг, компенсацій і гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державною права на їх соціальний захист та членів їхніх сімей.
Виходячи із положень пункту 11   статті 1 Закону №1763-IV   та висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що оскільки право на пенсію за вислугу років у ОСОБА_1 незалежно від віку при наявності в вересні 2011 року вислуги більше 20 років, що було встановлено пунктом «а» статті 12 Закону №2262 (в редакції до 01.10.2011 року), то зазначена норма зберігає юридичну силу як для позивача, так і для відповідача і на момент звернення позивача за призначенням пенсії. 
Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, висловленій при вирішенні даної категорії справ, зокрема, у постановах від 30.01.2018 у справі №539/3872/14-а, та від 16.07.2019 у справі №686/651/17, від 21.11.2019 року у справі №331/1442/17, від 08.04.2020 року у справі №636/2645/17.

Порядок подання документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» затверджено   Постановою правління Пенсійного Фонду України від 30.01.2007 року № 3-1, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 року за №135/13402 (далі по тексту - Порядок №3-1)
Відповідно до п.1 зазначеного Порядку заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Міністерства транспорту та зв`язку України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової адміністрації України, Державного департаменту України з питань виконання покарань ( далі - міністерства та інші органи). Міністерства та інші органи визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів ( далі - уповноважені структурні підрозділи).
Уповноваженим структурним підрозділом Національної поліції, який здійснює підготовку та подання до органу, що призначає пенсію, документів для призначення пенсій військовослужбовцям, звільнених зі служби в поліції в Дніпропетровській області визначено Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

Згідно із п.12 Порядку №3-1 уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи. Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії. У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені пунктом 6 цього Порядку. 
В свою чергу, у відповідності до п.14 Порядку №3-1 орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.
Відтак, колегія суддів дійшла висновку про наявність обов`язку у Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо оформлення та подання необхідних документів для призначення пенсії позивачу та її передачу до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності відмови позивачу в підготовці та направленні документів до пенсійного органу щодо призначення пенсії за вислугу років.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при постановлені рішення допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в його мотивувальній частині. 

Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.
За приписами пункту 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.
Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
          П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року у справі №160/12009/19 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року у справі №160/12009/19 змінити в його мотивувальній частині. 
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
          Повне судове рішення складено 20 липня 2020 року.

Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак