Ухвала    
 
28 серпня 2020 року
м. Київ
 
справа № 554/8211/19
провадження № 61-12646ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,                 Зайцева А. Ю.,                
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 26 травня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 22 липня 2020 року у справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання,
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Октябрського районного суду м. Полтави перебуває цивільна справа № 554/8211/19 за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (далі - ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
11 грудня 2019 року відповідач ОСОБА_1 подала до суду зустрічний позов до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», в якому просила прийняти його до розгляду в одному провадженні разом із первісним позовом ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго»; визнати факт подання первісного позову зловживанням процесуальними правами з боку позивача; визнати безпідставними грошові вимоги з боку позивача; визнати незаконними дії щодо нарахування грошової заборгованості за комунальні послуги у період з липня 2007 року і по теперішній час; скасувати заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 листопада 2014 року у справі № 554/11450/14-ц про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» за період з 01 квітня 2011 року по 01 липня 2014 року у розмірі 4 440,79 грн та судового збору у сумі 243, 60 грн; стягнути з ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» на свою користь 152 684, 39 грн моральної шкоди та судові витрати. 
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 26 травня 2020 року, залишеною без змін постановою Полтавського апеляційного суду від                       22 липня 2020 року,зустрічний позов ОСОБА_1 повернуто на підставі частини третьої статті 194 ЦПК України.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що зустрічний позов подано з пропуском строку, встановленого судом, що відповідно до частини третьої статті 194 ЦПК України є підставою для його повернення.
У серпні 2020 року  ОСОБА_1 подала касаційну скаргу до Верховного Суду, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням норм процесуального права.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України, передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.
У відповідності до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (абзац другий частини другої статті 389 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
Статтею 178 ЦПК України передбачено, що відзив подається у строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи (частина третя статті 194 ЦПК України).
Отже, вказаною нормою права визначено обов`язок суду першої інстанції повернути зустрічну позовну заяву заявникові, у випадку, якщо остання подана з порушенням процесуального строку на її подання.
При цьому законодавцем не передбачено право суду поновлювати пропущений строк на звернення до суду із зустрічною позовною заявою без відповідної заяви учасника справи.
З огляду на викладене, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відсутність підстав приймати зустрічний позов  ОСОБА_1 з причин пропуску строку, визначеного цивільним процесуальним законодавством, для подання зустрічного позову.
Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, а є суб`єктивним тлумаченням норм законодавства та зводяться до незгоди заявника зі змістом судових рішень.
Згідно із частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте, такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (справа «Воловік проти України» VOLOVIK v. UKRAINE) від 06 грудня 2007 року).
З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судами попередніх інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Керуючись частиною першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Октябрського районного суду                            м. Полтави від 26 травня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 22 липня 2020 року у справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання.
Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         Є. В. Коротенко
 
                                                                                                                      С. Ю. Бурлаков
 
                                                                                                               А. Ю. Зайцев