ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

15 липня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/1146/20
Головуючий у першій інстанції - Карапута Л. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/793/20

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - судді - Бобрової І.О.,
суддів -  Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

за участю секретаря -  Шкарупи Ю.В.,

учасники справи:
заявник (стягувач) - ОСОБА_1 ,
заінтересована особа (боржник) -  АТ КБ «ПРИВАТБАНК»,
суб`єкти оскарження - головний державний виконавець Центрального відділу ДВС у місті Чернігові Півнчіно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Прощенко Л.В., виконуючий обов`язки директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Вишневський Ю.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м.Чернігова від 10 квітня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Прощенко Л.В., виконуючого обов`язки директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Вишневського Ю.А.,

місце постановлення ухвали судом першої інстанції - м. Чернігів, 
дата складання повного тексту ухвали судом першої інстанції - 10.04.2020,
  
                                             У С Т А Н О В И В :  

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась зі скаргою, в якій після уточнення вимог, просила поновити їй строк на подачу скарги, визнати неправомірною постанову про передачу виконавчого провадження від 24.10.2019 ВП №59615122, що винесена головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігова Прощенко Л.В., визнати неправомірною постанову Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 18.10.2019 про передачу виконавчих проваджень в частині передачі виконавчого провадження ВП №59615122 з Центрального відділу ДВС міста Чернігова до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (пункт 16), що винесена виконуючим обов`язки директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Вишневським Ю.А., зобов`язати виконуючого обов`язки директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Вишневського Ю.А. усунути порушення (поновити порушене право ОСОБА_1 ) шляхом повернення до Центрального відділу ДВС міста Чернігова матеріали виконавчого провадження ВП №59615122, що надійшли за постановою про передачу виконавчого провадження від 24.10.2019 ВП №59615122. 
В обґрунтування своєї скарги ОСОБА_1 посилалась на те, що головним державним виконавцем Центрального ВДВС м.Чернігова Прощенко Л.В. здійснювались виконавчі дії по ВП №59615122, де вона є стягувачем, а АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - боржником. Проте внаслідок передачі зазначеного виконавчого провадження на підставі постанови державного виконавця від 24.10.2019 з Центрального ВДВС м.Чернігова до Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України вона перестала отримувати кошти. Вважає, що постанова Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 18.10.2019 та прийнята на її підставі постанова головного державного виконавця Центрального ВДВС міста Чернігова Прощенко Л.В. від 24.10.2019, є незаконними, оскільки не сприяють швидкому виконанню рішення суду у справі №750/10689/15-ц в примусовому порядку, затягують строк його виконання на невизначений строк, що не відповідає інтересам стягувача. ОСОБА_1 одночасно просила поновити строк на звернення із даною скаргою, посилаючись на те, що про передачу виконавчого провадження до іншого відділу державної виконавчої служби вона дізналась з листа Центрального ВДВС від 11.01.2020 та 21.01.2020 звернулась зі скаргою, яка ухвалою суду від 27.01.2020 була залишена без розгляду через відсутність клопотання про поновлення строку на подання такої скарги. 

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 квітня 2020 року скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду через пропуск заявницею строку, що встановлений ст.449 ЦПК України. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду від 10.04.2020 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Скаржниця зазначає, що в ухвалі від 20.02.2020 суд вже визнав те, що скаргу було подано із дотриманням строків, встановлених ст.449 ЦПК України, а в оскаржуваній ухвалі не навів мотивованої оцінки аргументів для відхилення поновлення строку на подачу скарги, що викладені в клопотанні про поновленні строку на подачу скарги. Зазначає, що оскаржила постанову державного виконавця в десятиденний строк з дня, коли їй стало відомо про існування такої постанови, що є поважною причиною пропуску строку на подачу скарги, а враховуючи мотиви ухвали суду від 27.01.2020 у справі №750/567/20, вдруге подала скаргу, в якій заявила клопотання про поновлення строку на подачу скарги. 

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку. 

Відповідно до ч. 2,5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
    
Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення суду не відповідає.

Залишаючи скаргу без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що заявницею пропущено визначений законом строк для подачі скарги та не наведено жодних доказів на підтвердження поважності причини пропуску такого строку, оскільки заявницю листом від 11.01.2020 було повідомлено про передачу виконавчого провадження до іншого відділу ДВС, а ухвалою суду від 27.01.2020 скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця залишено без розгляду та повернуто їй. 

Колегія суддів не погоджується із даним висновком суду з огляду на наступне. 

Судом встановлено, що предметом спору є законність: 
- постанови головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігова Прощенко Л.В. від 24.10.2019 про передачу виконавчого провадження № 59615122; 
- постанови в.о. директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Вишневського Ю.А. від 18.10.2019 про передачу виконавчих проваджень.   

Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Із постанови в.о. директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Вишневського Ю.А. від 18.10.2019 про передачу виконавчих проваджень слідує, що вона прийнята за результатами моніторингу автоматизованої системи виконавчого провадження щодо відкритих виконавчих проваджень про стягнення коштів з ПАТ КБ «ПриватБанк», тобто не в рамках конкретного виконавчого провадження. 

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.
Згідно із п. 3 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5 органами державної виконавчої служби, зокрема, є Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. 
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. 
З врахуванням приписів п.19.ч.1 ст. 4 КАС України оскаржена ОСОБА_1 постанова в.о. директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 18.10.2019 про передачу виконавчих проваджень, зокрема №59615122 про стягнення з АТ Кб «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 грошових коштів, є індивідуальним актом. 
У рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність рішення суб`єкта владних повноважень, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 25 КАС України, якою охоплюється питання оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань). 
Отже, питання законності постанови в.о. директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства. 
   
Відповідно до ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
   
З огляду на вказане, ухвала суду першої інстанції в частині вирішення скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірною постанови Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 18.10.2019 про передачу виконавчих проваджень підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, оскільки цей спір не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства. При цьому ОСОБА_1 слід повідомити про її право на судовий захист у порядку адміністративного судочинства.

При дослідженні та прийнятті доводів апеляційної скарги, які стосуються вимог ОСОБА_1 про визнання неправомірною постанови головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігова Прощенко Л.В. від 24.10.2019, то колегія суддів виходить з наступного. 

За правилами статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду:  а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Згідно із ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
За правилами частин першої, другої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

За матеріалами цивільної справи №750/567/20, дослідженою колегією суддів, встановлено, що вперше ОСОБА_1 звернулась зі скаргою на дії державного виконавця 21.01.2020 (згідно з відбитком поштового штемпеля на конверті), в якій просила визнати неправомірною та скасувати постанову про передачу виконавчого провадження від 24.10.2019 №59615122, винесену головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м.Чернігів Прощенко Л.В., а також постанову Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 18.10.2019 в частині передачі виконавчого провадження №59615122, та зобов`язати відділ примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повернути Центральному відділу державної виконавчої служби м.Чернігів матеріали виконавчого провадження №59615122, що надійшли за постановою про передачу виконавчого провадження від 24.10.2019. 
Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Чернігова від 27.01.2020, яка набрала законної сили 27.01.2020, скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця залишено без розгляду та повернуто заявнику. Постановляючи зазначену ухвалу, суд зазначив, що ОСОБА_1 оскаржує постанови державної виконавчої служби від 18.10.2019 та від 24.10.2019, проте поважних причин пропуску строку звернення до суду зі скаргою не зазначає, клопотання про поновлення процесуального строку звернення до суду зі скаргою не подає. 
Копію ухвали судді від 27.01.2020 ОСОБА_1 отримала 30.01.2020, а матеріали скарги - 17.02.2020, що підтверджується відповідними повідомленнями про вручення поштового відправлення. 
05.02.2020 (згідно з відбитком поштового штемпеля на конверті а.с.12) ОСОБА_1 повторно звертається з аналогічною скаргою на рішення державного виконавця, в якій поряд із вимогами про визнання неправомірними постанов державної виконавчої служби від 18.10.2019 та 24.10.2019, заявила вимогу про поновлення їй строку на подачу скарги, обґрунтовуючи тим, що про наявність та зміст постанови про передачу виконавчого провадження від 24.10.2019 вона дізналась з листа Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігова від 11.01.2020 за №10908, додатком до якого були копії оскаржених нею постанов. ОСОБА_1 зазначала, що у строки, встановлені ст.449 ЦПК України та ч.5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», а саме  21.01.2020 вона подала скаргу до суду, яка через відсутність клопотання про поновлення строку була залишена без розгляду. 

Поясненнями головного державного виконавця Центрального ВДВС у м.Чернігові Прощенко Л.В., наданих апеляційному суду 25.05.2020, підтверджено, що ОСОБА_1 11.01.2020 отримала письмову відповідь щодо передачі виконавчого провадження до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. 

Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_1 з часу коли їй стало відомо про постанову від 24.10.2019 не втрачала інтересу щодо її оскарження у встановлені законом строки, що спростовує висновки суду першої інстанції про те, що заявником безпідставно пропущено визначений законом строк для подачі скарги та не наведено жодних доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку. Суд першої інстанції не дав належної оцінки доводам ОСОБА_1 щодо її першого звернення до суду у строки, що визначені  ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та, відповідно, не навів переконливих мотивів відхилення зазначених ОСОБА_1 в своїй скарзі причин пропуску строків при другому зверненні до суду.

Крім того, звертає на себе увагу ухвала Деснянського районного суду м.Чернігова від 20.02.2020 про призначення скарги ОСОБА_1 до розгляду, де суддею зазначено, що скаргу було подано із дотриманням строків, встановлених ст.449 ЦПК України (а.с.22). Зазначена ухвала судді є чинною. 

Положеннями ЦПК України визначено обов`язок суду вирішити питання про поновлення пропущеного строку на звернення до суду із скаргою на дії, рішення чи бездіяльність державного виконавця до вирішення питання про прийняття скарги до розгляду та розгляду її по суті (правовий висновок, викладений у  постанові Верховного Суду від 18.11.2018 у справі №418/314/18-ц). 

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права. 

Колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, ухвалу Деснянського районного суду м.Чернігова від 10.04.2020 в частині залишення без розгляду вимог про визнання неправомірною постанову про передачу виконавчого провадження від 24.10.2019 ВП №59615122, що винесена головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігова Прощенко Л.В., скасувати і направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Підстав для розподілу на даній стадії судових витрат, про що було заявлено представником заявниці, не має через відсутність остаточного рішення. 

Керуючись ст. 255 ч.1 п.1, 367, 374, 377, 379 ч.1 п.1, 381-384, 389,390 ЦПК України,  

                                           П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Деснянського районного суду м.Чернігова від 10 квітня 2020 року -скасувати.

Справу за скаргою ОСОБА_1 в частині визнання неправомірною постанови головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Чернігова Прощенко Л.В. від 24.10.2019 - направити для продовження її розгляду до суду першої інстанції. 

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірною постанови Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 18.10.2019 про передачу виконавчих проваджень - закрити, повідомивши ОСОБА_1 , що розгляд даних  вимог віднесено до адміністративної юрисдикції. 

Постанова суду апеляційної інстанції в частині закриття провадження  може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення     

Судді Чернігівського апеляційного суду   
                                                                                          І.О.Боброва
             
                                                                                          О.Є.Мамонова  
                 
                                                                                         Н.В.Шитченко

           Повний текст постанови складений 20.07.2020.