Ухвала
Іменем України 
 
30 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 2-3386/04
провадження № 61-9183ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати 
Касаційного цивільного суду: Штелик С. П., (суддя-доповідач), 
Калараша А. А., Сімоненко В. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя                            від 25 березня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду                   від 26 травня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого документа, 
 
В С Т А Н О В И В:
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа. 
Заява мотивована тим, що рішенням Комунарського районного суду                            м. Запоріжжя від 20 грудня 2004 року у справі № 2-3386/04 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей у розмірі Ѕ частини заробітку. Оригінал виконавчого листа за вказаним судовим рішенням втрачено, тому заявник просить видати їй дублікат вказаного виконавчого документа.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 березня                    2020 року, залишеною без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 26 травня 2020 року, у задоволені заяви ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого документа за рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя у справі № 2-3386/04 від 23 листопада 2004 року відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки рішенням суду              від 23 листопада 2004 року з ОСОБА_2 стягнуто періодичні платежі у вигляді аліментів на утримання неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, період, на які присуджені платежі, закінчився наступного дня після досягнення молодшою дитиною повноліття, тобто  ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконавчий лист не може бути пред`явлений до виконання відповідно до частини третьої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», що є підставою для відмови у задоволені заяви про видачу дубліката виконавчого листа.
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у червні 2020 року,                     ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постанову апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення заяви, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права. 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду вважає, що підстави для відкриття касаційного провадження відсутні, виходячи з наступного.
 
Судом установлено, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя у справі № 2-3386/04 від 23 листопада 2004 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ,    ІНФОРМАЦІЯ_2 ,                 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,                  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі                  Ѕ частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення ними повноліття, починаючи з 29 липня 2004 року.
Згідно відповіді виконуючого обов`язки начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 12 грудня 2019 року, а також витягу з реєстру виконавчих проваджень, на виконанні в Шевченківському відділі державної виконавчої служби Запорізького МУЮ з 24 березня 2011 року перебувало виконавче провадження № 25553600 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3386, виданого 20 грудня 2004 року Шевченкіським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей.
05 серпня 2015 року вказане виконавче провадження було закінчено у зв`язку із закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення.
Відповідно до статті 21 Закону України «Про виконавче провадження»                          (у редакції, що діяла на момент видачі виконавчого листа) рішення про стягнення періодичних платежів (у справах про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, втратою годувальника тощо) можуть бути пред`явлені для виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.
Згідно статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.
Згідно частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Відповідно до пункту 17.4 Розділу XIII Прикінцеві положення до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Установлено, що на час звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа діти, на користь яких стягнуто аліменти за вищевказаним рішенням суду досягли повноліття відповідно у 2007 році,                 2010 році та в 2012 році.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, належним чином оцінивши докази, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа, оскільки із відповідною заявою ОСОБА_1 звернулася до суду після досягнення останньою дитиною повноліття, а також відсутністю доказів невиконання рішення суду у добровільному порядку.
Доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки правильне застосування судами норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга є необґрунтованою, з урахуванням цього суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Комунарського районного суду                         м. Запоріжжя від 25 березня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 26 травня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого документа.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                        С. П. Штелик

                                                                                                                   А. А. Калараш  

                                                                                                                   В. М. Сімоненко