ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року	Львів	Справа № 166/523/20 пров. № А/857/8145/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Бруновської Н.В., Кузьмича С.М.,
при секретарі судового засідання:                     Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ратнівського районного суду Волинської області  від 09 червня 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №166/523/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора сектору реагування патрульної поліції Ратнівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області капітана поліції Корецького Андрія В`ячеславовича, Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови (головуючий суддя першої інстанції - Свистун О.М., час ухвалення - 12:52 год., місце ухвалення - смт. Ратне),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в Ратнівський районний суд Волинської області з позовом до інспектора сектору реагування патрульної поліції Ратнівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Волинській області капітана поліції Корецького Андрія В`ячеславовича (далі інспектора поліції), Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі ГУНП у Волинській області) про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
Ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області  від 09 червня 2020 року позовну заяву залишено без розгляду.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що ухвала суду першої інстанції постановлена без дотримання вимог процесуального законодавства, а також необґрунтована, оскільки судом не було повно і всебічно з`ясовано обставини справи та належним чином оцінено докази й аргументи, надані учасниками справи. Так апелянт вказує на те, що категорично заперечує факт сплати 13.04.2020 року  штрафу в сумі 425 грн. за оскаржуваною постановою та  вважає, що суд першої інстанції безпідставно долучив  до матеріалів справи надані відповідачем 09.06.2020 р. документи,  оскільки процесуальний строк, визначений ч. 3 ст. 79 КАС України та наданий відповідачу відповідно до ухвали суду про відкриття провадження у справі, сплив 05.06.2020 р. та не поновлювався у порядку, встановленому ст. 121 КАС України. Крім цього вважає, що суд першої інстанції  недотримався положень  ч. 2 ст. 77 КАС України, щодо  обов`язку суб`єкта владних повноважень ( відповідача) доказування правомірності свого рішення. З урахуванням наведеного вище просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Учасники справи в судове не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання. Крім того, позивачем подано клопотання про розгляд справи за відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Суд першої інстанції залишив позов без  розгляду з тих підстав, що  позивачем пропущений 10-денний строк на оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що позивач, заявляючи про поновлення строку на оскарження постанови БАА №691852 від 08.04.2020, стверджував у позовній заяві, а його представник у судовому засіданні про те, що про наявність постанови він дізнався 15 травня 2020 року в ході ознайомлення його представника із матеріалами справи про притягнення до адмінвідповідальності за ст.130 КУпАП,  відповідно із вказаних підстав на стадії відкриття провадження у справі строк звернення до суду було поновлено.
Разом з тим,  у ході судового розгляду встановлено, що до такого висновку суд  першої інстанції дійшов передчасно, оскільки  відповідачем, інспектором поліції Корецьким А.В., надано суду лист т.в.о. начальника Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області Карпука М. від 09.06.2020 №5435, відповідно до якого установлено, що ОСОБА_1  13 квітня 2020 року сплатив 425 грн. штрафу, накладеного за вчинення адмінправопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначена обставина достеменно свідчить про обізнаність позивача із наявністю винесеної щодо нього оскаржуваної постанови, тому 10-денний строк оскарження постанови БАА №691852 від 08.04.2020 про накладення на ОСОБА_1 штрафу за вчинення порушень, передбачених ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП, станом на 25 травня 2020 року, тобто дату звернення до суду із даним позовом, сплив. Поважних причин пропуску вказаного строку судом не встановлено.
З урахуванням наведеного вище та на підставі ч.4 ст.123 КАС України, суд першої інстанції залишив позовну заяву без розгляду. 
Проте апеляційний суд  не погоджується із висновками суду  першої інстанції  з огляду на наступне.
Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ст. 94 КАС України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Як слідує з матеріалів справи, відповідачем долучена на одній сторінці «форма вивода Адмінпрактика», у формі таблиці, з якої слідує, що дата «стягнення штрафу 13.04.2020 р.»
Разом з тим, будь яким чином ідентифікувати вказану інформацію, зокрема назву програмного забезпечення, дата витягу з програми, виконавець тощо - неможливо. Також неможливо встановити чи поданий документ є оригіналом, чи копією.
Крім цього, вказана таблиця не засвідчена підписом уповноваженої особи та не скріплена печаткою.
З урахуванням наведеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що надана відповідачем «формам вивода» не може бути прийнята судом до уваги як письмовий доказ без її відповідного засвідчення та звіряння з оригіналом документа. 
Таким чином, з урахуванням наведених вище норм КАС України, апеляційний суд вважає, що наведений вище доказ не може бути визнаний належним та допустимим в розумінні пункту першого частини другої статті 72, частини першої та другої статті 73 та частини другої статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України.
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.10.2018 р. у справі №813/4647/17. Так, Верховний Суд зазначив, що «Суд звертає увагу на те, що всі долучені до матеріалів справи документи у вигляді світлокопій, не є оригіналами або належним чином засвідченими копіями в розумінні статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, за якою письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Зазначене свідчить про порушення судами попередніх інстанцій правил оцінки належності та допустимості доказів в розумінні пункту першого частини другої статті 72, частини першої та другої статті 73 та частини другої статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України».
Адміністративний суд керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.
Принцип верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні.
В пункті 42 рішення «Бендерський проти України» від 15.11.2007 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (див. рішення «Руїз Торійа проти Іспанії» від 09.12.1994 р.). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення «Артіко проти Італії» від 13.05.1980 р.). Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом (cf. «Дюлоранс проти Франції», п.34553/97, п.33, від 21.03.2000 р.; «Донадзе проти Грузії», n 74644/01, пп.32 et 35, від 07.03.2006 р.).
З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, за наслідком розгляду апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та порушив норми процесуального права, внаслідок чого дійшов передчасного та помилкового висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.
Відповідно до ч. 2 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Ратнівського районного суду Волинської області від 09 червня 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №166/523/20 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	С. М. Кузьмич  	
Повне судове рішення складено 29.07.2020р.