ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року  
м. Черкаси   

справа № 703/2759/17 провадження № 22-ц/821/487/20 категорія 311000000	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Бородійчука В.Г.,
суддів: Василенко Л.І., Єльцова В.О.
секретар: Анкудінов О.І.
учасники справи:
позивач:  ОСОБА_1 ;
представник позивача: ОСОБА_2 ;
відповідачі: Дочірнє підприємство «Черкаський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна Акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»; Северин Олександр Федорович; Публічне акціонерне товариство державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»

розглянув в режимі відеоконференції у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 грудня 2019 року (постановлене в приміщенні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області під головуванням судді Опалинської О.П., повний текст виготовлено 13 грудня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», ОСОБА_3 , Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України» про визнання незаконним наказу № 33-к від 03 серпня 2017 року директора дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» ОСОБА_3 та дій посадових осіб Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про надання згоди на звільнення начальника філії «Смілянське ДЕД» Ковтуна Віктора Анатолійовича за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

04 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», ОСОБА_3 , ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди та судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно наказу № 20-к від 09 березня 2016 року він був призначений на посаду начальника філії «Смілянська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».
Наказом № 33-к від 03 серпня 2017 року його звільнено із займаної посадиза систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
Своє звільнення позивач вважає незаконним, необґрунтованим, застосованим до нього внаслідок упередженого ставлення безпосереднього керівника ОСОБА_3 .
Просив визнати незаконним та скасувати наказ № 33-к від 03 серпня 2017 року про звільнення його з посади начальника філії «Смілянська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», поновити його на посаді начальника філії «Смілянська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 100 000 грн. та понесені судові витрати.
       
Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано незаконним та скасовано наказ № 33-к від 03 серпня 2017 року директора ДП «Черкаський облавтодор» ПАТ Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» ОСОБА_3 та дії посадових осіб ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про надання згоди на звільнення начальника філії «Смілянська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» Ковтуна В.А. за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника філії «Смілянська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».
Стягнуто з ДП «Черкаський облавтодор» ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 235 316 грн. 72 коп.
Стягнуто з ДП «Черкаський облавтодор» ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.
Стягнуто з ДП «Черкаський облавтодор» ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь держави судовий збір в розмірі 2 560 грн.
Допущено рішення до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць та в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника філії ДП «Черкаський облавтодор» ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».
В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при розірванні трудового договору з позивачем були допущені порушення норм законодавства, яке регулює вивільнення працівників, а саме те, що звільнення за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України допускається лише за згоди профспілкового комітету. Доказів на підтвердження звільнення ОСОБА_1 з вирішенням та погодженням даного питання у профспілковій організації або відсутність такої у ДП «Черкаський облавтодор» матеріали справи не містять, тому позовні вимоги в частині визнання незаконним наказу про звільнення та поновленням позивача на роботі задоволено.
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку, суд виходив із загальних правил обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. 
Обґрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд мотивував свої висновки врахуванням характеру, тривалості та обсягу спричинених моральних страждань внаслідок незаконного звільнення, вимушених внаслідок цього змін в житті позивача, ступінь вини відповідача, протиправність діяння відповідача та наявність причинного зв`язку між шкодою і діями заподіювача.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 грудня 2019 року виправлено описку в резолютивній частині рішення, зазначено правильний розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача – «88 243 грн. 77 коп.». 
Четвертий абзац резолютивної частини рішення викладено в наступній редакції: «Стягнуто з ДП «Черкаський облавтодор» ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 88 243 грн. 77 коп.»

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» оскаржило вказане рішення до суду апеляційної інстанції.
В апеляційній скарзі просило скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 грудня 2019 року як незаконне та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що при вирішенні спору, суд першої інстанції не врахував, що наказом ДП «Черкаський облавтодор» № 20-к від 12 травня 2017 року за неналежне виконання посадових обов`язків начальнику філії «Смілянська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» Ковтуну В.А. оголошено догану. 
Протягом установленого законом тримісячного строку, позивач не оскаржив наказ № 2-к від 12 травня 2017 року про оголошення догани.
Крім того, 15 травня 2017 року ДП «Черкаський облавтодор» було видано наказ про проведення перевірки фінансово-господарської діяльності філії за січень-травень 2017 року та того ж дня було направлено комісію для проведення ревізії. 
Наказом № 21-к від 17 травня 2017 року начальника філії Ковтуна ОСОБА_4 .А. було відсторонено від виконання обов`язків начальника філії на період проведення перевірки. Тимчасове виконання обов`язків начальника філії було покладено на головного інженера ДП «Черкаський облавтодор» Вакуленка А.Г.
За результатами перевірки фінансово-господарської діяльності філії «Смілянська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» було складено Акт від 14 липня 2017 року № 1017/1-17 та встановлено порушення, які стали підставою для прийняття рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника філії.
В письмових поясненнях, наданих ОСОБА_1 , останній не спростував виявленні в ході перевірки порушення. 
Згідно ст. 43-1 КзПП України розірвання трудового договору з ініціативи власника без попередньої згоди первинної профспілкової організації допускається у випадках звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу). Таким чином, ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» вважає, що наведені факти та їх правове обґрунтування послужили підставою для правомірного звільнення позивача за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків. 
Крім того, посилання позивача на ту обставину, що Положення філії «Смілянська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» не має юридичної сили, так як в якості нормативного акту не зареєстроване в органах, що здійснюють реєстрацію нормативно-правових актів не має юридичної сили є необґрунтованим, оскільки надання положенню юридичної сили достатньо, щоб положення про філію було затверджено ДП «Черкаський облавтодор» та погоджено у ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України». 
Також, не відповідають дійсності твердження позивача про те, що він не ознайомлений з положеннями своєї посадової інструкції, оскільки підпис ОСОБА_1 про ознайомлення з положеннями посадової інструкції від 18 серпня 2014 року № 39 міститься на спеціальному додатку до посадової інструкції, в якому містяться підписи усіх начальників філій. Крім цього, в наказі № 20-к від 09 березня 2016 року про призначення ОСОБА_1 на посаду начальника філії є відмітка про те, що позивач ознайомлений з наказом та умовами праці.
Суд першої інстанції вищевикладені обставини не взяв до уваги під час розгляду справи, а тому його висновок про часткове задоволення позовних вимог не може залишатися в силі і підлягає скасуванню. 

Відзив на апеляційну скаргу 

У запереченні на апеляційну скаргу, що надійшло від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зазначено, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги такими, що не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду.
У запереченні зазначено, що наказом № 20-к від 09 березня 2016 року ОСОБА_1 був призначений на посаду начальника філії «Смілянська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».
Вказано, що при передачі підприємства попередником – ОСОБА_5 , комісією були встановлені факти недостачі матеріальних цінностей, техніки по залишковій вартості на суму 13716 грн., про що було складено комісійний акт. Були виявлені також інші порушення у діяльності філії про які повідомлено директора ДП «Черкаський облавтодор» ОСОБА_3 для вжиття заходів. Останній ніяких заходів не здійснив, більше того, з червня 2016 року і по день звільнення ОСОБА_1 з посади, директор підприємства ОСОБА_3 та його заступник ОСОБА_6 втручалися в господарську діяльність філії, давали суперечливі вказівки та розпорядження, створювали в трудовому колективі атмосферу нетерпимості та неповаги до позивача як керівника.
Крім того, зазначено, що посилання особи, що подає апеляційну скаргу на положення філії «Смілянська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» є необґрунтованими, оскільки вказане положення є не чинним, оскільки не зареєстроване в органах державної реєстрації та не оприлюднене належним чином, а посадові обов`язки начальника філії, визначені цим Положенням, суперечать посадовим обов`язкам (повноваженням), передбачених в названих довіреностях.
Також вказано, що всупереч вимогам ст.ст. 21, 24, 29 КЗпП України при прийнятті на роботу (посаду) по переводу з ОСОБА_1 письмова трудова угода не укладалася, до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган не роз`яснили йому права та обов`язки та не проінформували під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих факторів, які ще не усунуто та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсацію за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. Крім того, позивача не ознайомлено з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; не визначено його робоче місце, не забезпечено необхідними для роботи засобами, не проінструктовано з правил техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці та протипожежної безпеки.
Керівництво ДП «Черкаський облавтодор» не ознайомило Ковтуна В.А. з положеннями про філію, посадовою інструкцією начальника філії, внаслідок чого порушено вимоги закону про заборону виконання роботи, не обумовленої трудовим договором.
На час призначення ОСОБА_1 на посаду начальника філії його права і обов`язки були визначені довіреністю № 333/10 від 10 березня 2016 року, пролонговано довіреністю № 2029/10 від 30 грудня 2016 року за підписом директора підприємства Северина О.Ф. Одним із повноважень, наданих ОСОБА_1 зазначеними довіреностями передбачено право: укладати, змінювати та припиняти (розривати) трудові договори з працівниками філії, які йому підпорядковані. Тому всі кадрові рішення, в тому числі й звільнення, що були проведені ОСОБА_1 є правомірними.
Крім того, в наказі про звільнення ОСОБА_1 вказано причину звільнення з посади – систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків, в той же час жодного такого порушення не зазначено ні в Акті від 14 липня 2017 року, ні в самому наказі № 33-к від 03 серпня 2017 року.
Представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 просив залишити в силі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 грудня 2019 року, оскільки прийняте рішення є законним та обґрунтованим. Крім цього просив винести окрему ухвалу відносно посадових осіб «Укравтодору» за їхні протиправні та злочинні дії. 

Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши матеріали справи за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

04 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», ОСОБА_3 та ПАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди та судових витрат. 
В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував, що згідно наказу № 20-к від 09 березня 2016 року він був призначений на посаду начальника філії «Смілянська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».
Наказом № 33-к від 03 серпня 2017 року його звільнено із займаної посади за нібито систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків відповідно до п.3 ч. 1 ст.40 КЗпП України. 
Своє звільнення позивач вважає незаконним, необґрунтованим, застосованим до нього внаслідок упередженого ставлення безпосереднього керівника - ОСОБА_3 , виходячи з наступного.
З 09 березня 2016 року позивач приступив до виконання обов`язків начальника філії «Смілянська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України». 
Підприємство на момент його призначення керівником перебувало в занедбаному стані,  мало заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 322 888 гривень, 100 відсотків техніки та транспортних засобів підприємства було в непридатному стані. Позивач, маючи тривалий досвід роботи на посаді провідного інженера відділу якості, технічного контролю та нових технологій Служби автомобільних доріг у Черкаській області, погодився зайняти посаду начальника філії з метою надання практичної допомоги з відродження діяльності філії, її рентабельності та беззбиткової діяльності.
При передачі підприємства позивачу його попереднім керівником ОСОБА_5 , відповідно до результатів інвентаризації було встановлено факт недостачі матеріальних цінностей, факт вирізки та викрадення опалювальних труб в адміністративному та технічних приміщеннях підприємства, про що ОСОБА_1 повідомляв листом директора ДП «Черкаський облавтодор» Северина О.Ф. для вжиття заходів по результатам інвентаризації. Однак останній, як стверджує позивач, незаконно вимагав списати вказані матеріальні цінності.
Позивач відмовився виконувати протиправні вимоги ОСОБА_3 , внаслідок чого останній почав погрожувати йому звільненням та притягненням до дисциплінарної відповідальності.
Наказом ДП «Черкаський облавтодор» № 12-к від 12 травня 2017 року за результатами проведеної перевірки за квітень 2017 року з питань ведення журналу обліку подорожніх листів, відомості видачі пального, журналу заїзду-виїзду транспортних засобів та вибіркової перевірки показників спідометрів ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності  - оголошено догану, що позивач вважає неправомірним, оскільки він прийнятий на посаду начальника філії, в його трудові обов`язки не входили обов`язки водія, а також складання та підписання маршрутних листів, отримання та списання пального на автомобіль за номерним знаком НОМЕР_1 , так як відповідно до наказу даний автомобіль був закріплений за конкретним водієм.
16 травня 2017 року ОСОБА_1 було звільнено ОСОБА_7 з посади головного бухгалтера за одноразове грубе порушення нею трудових обов`язків, що було встановлено проведеним службовим розслідуванням з 12 по 15 травня 2017 року, а саме факт підроблення головним бухгалтером ОСОБА_7 наказів по філії «Смілянська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» та як наслідок, факт незаконного присвоєння нею коштів.
Внаслідок цього, наказом № 21-к від 17 травня 2017 року, без обґрунтування причин, ОСОБА_1 не було допущено до виконання службових обов`язків  у зв`язку з відстороненням  від виконання обов`язків керівника філії на час проведення перевірки фінансово-господарської діяльності філії «Смілянська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».
На підставі наказів ДП «Черкаський облавтодор» №№ 66, 73 від 15 та 23 травня 2017 року призначено комісію для проведення перевірки фінансово-господарської діяльності філії «Смілянська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» за січень - травень 2017 року. 
В акті даної ревізії вказано, що перевірка проведена з 15 травня по 26 червня 2017 року з відома начальника філії Ковтуна В.А, та головного бухгалтера ОСОБА_7 , що не відповідає дійсності, так як 16 травня 2017 року ОСОБА_7 звільнено з посади головного бухгалтера за порушення службових обов`язків, а ОСОБА_1 згідно вище вказаного наказу від 17 травня 2017 року відсторонено від виконання обов`язків начальника філії.
Під час проведення перевірки позивач не мав можливості брати участь в роботі комісії, тому, відповідно, не міг знайомитися з відповідними документами, виявленими порушеннями та давати пояснення по них.
З актом перевірки позивач ознайомлений лише 18 липня 2017 року о 16 годині, що підтверджується відповідним записом на акті.
До дня його звільнення з посади  - 03 серпня 2017 року, позивач не був допущений до виконання обов`язків начальника філії і не міг користуватися документами філії. В той же час листом за № 1026/11 від 18 червня 2017 року, директор ДП «Черкаський облавтодор» зобов`язав ОСОБА_1 надати до 20 липня 2017 року пояснення щодо викладених в акті перевірки порушень.
Письмове пояснення на ім`я ОСОБА_3 надано ОСОБА_1 19 липня 2017 року, а обґрунтоване доповнення до нього - 21 липня 2017 року, відповідно до його знань нормативно-правових актів та стану справ у філії, керуючись лише пам`яттю, що підтверджується копіями пояснення.
Дані названого акту перевірки позивач вважає неправдивими, перекрученими та такими, що не мають ніякого відношення до нього, як начальника, так і до наданих йому службових повноважень, про що зроблено відповідні посилання та обґрунтування у наданих поясненнях.
Виявлені комісією порушення, на думку позивача, є порушеннями допущеними посадовими особами, що входили до складу «комісії», які не виконували своїх прямих обов`язків, передбачених посадовими інструкціями, а саме головним бухгалтером та головним інженером філії, що підтверджується їх посадовими інструкціями.
Крім того, всупереч вимог ст.ст.21,24,29 КЗпП України при прийнятті на роботу(посаду) по переводу з ОСОБА_1 письмова трудова угода не укладалася, до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган не роз`яснили йому права і обов`язки та не проінформували під розписку про умови праці, наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, не ознайомили з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; не визначили його робоче місце, не забезпечили необхідними для роботи засобами, в тому числі службовим автомобілем, не проінструктували його з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.
Керівництво ДП «Черкаський облавтодор» не ознайомило його з Положенням про філію, Посадовою інструкцією начальника філії, внаслідок чого порушили вимоги закону про заборону виконання роботи, не обумовленої трудовим договором, оскільки на протязі тривалого часу ОСОБА_1 виконував безоплатно обов`язки головного інженера, головного механіка, водія-експедитора та інші обов`язки, так як вказані посади тривалий час залишались вакантними.
На час призначення ОСОБА_1 на посаду начальника філії його права та обов`язки були визначені довіреністю № 333/10 від 10 березня 2016 року та пролонгованою довіреністю № 2029/10 від 30 грудня 2016 року погодженими директором підприємства ОСОБА_3 .
Одним з повноважень, наданих ОСОБА_1 вказаними довіреностями визначено право укладати, змінювати та припиняти (розривати) трудові договори з працівниками філії, які йому підпорядковані.
Начальнику філії підпорядкований головний бухгалтер філії, тому посилання в акті ревізії та наказі № 33-к від 03 серпня 2017 року про неправомірність звільнення ОСОБА_7 з посади головного бухгалтера філії начальником філії Ковтуном В.А. без погодження з ДП «Черкаський облавтодор» суперечить обсягу повноважень, що надані ОСОБА_1 вищевказаними довіреностями. 
На підставі викладеного, позивач вважає наказ про звільнення його з посади начальника філії «Смілянська ДЕД» № 33-к від 03 серпня 2017 року на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, з посиланням на нібито систематичне порушення ним без поважних причин трудових обов`язків, незаконним та таким, що винесений директором дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» ОСОБА_3 з особистих мотивів, з використанням завідомо неправдивих даних сфальшованих актом перевірки від 14 липня 2017року.
Просив суд визнати незаконним та скасувати наказ № 33-к від 03 серпня 2017 року про звільнення його з посади начальника філії «Смілянська ДЕД»,поновити його на посаді начальника філії «Смілянська ДЕД», стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 100 000 гривень та понесені судові витрати.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Частиною другою  статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40 і пунктом 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.
Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбачених трудовим законодавством (статті 2, 36, 40, 41 КЗпП України).
 Аналіз указаних норм трудового права дає підстави для висновку, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.
Пунктом 3 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору за пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП України може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), профспілкової організації, первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. 
Отже, для розірвання трудового договору за підставою, що міститься у п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України необхідними є такі умови: належним чином зафіксований факт протиправного винного невиконання або неналежного виконання працівником трудових обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього розпорядку; невиконання трудових обов`язків мало систематичний характер; до працівника раніше застосовані заходи дисциплінарного стягнення.
Тому, при звільненні працівника з підстав, передбачених цією нормою закону, організація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов`язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли. 
Як вбачається з матеріалів справи, а саме наказу № 33-к від 03 серпня 2017 року (а.с. 12-114 Т.1) позивача звільнено з роботи за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків. 
Розглядаючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що при застосуванні такого крайнього заходу, як звільнення, відповідач послався на загальне положення систематичного невиконання без поважних причин позивачем своїх посадових обов`язків та не врахував положення ч. 3 ст. 149 КЗпП України, згідно з яким, при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника. 
Відповідно до пунктів 22, 23 постанови Пленуму ВСУ від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно з`ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 сттаті 40 КЗпП України; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень.
Розірвання із працівником трудового договору у зв`язку із визначеними пунктом 3 частини першої статі 40 КЗпП України підставами можливе лише за невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, яке носило систематичний характер після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (стаття 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до наказу № 20-к від з 09 березня 2016 року був призначений та працював на посаді начальника філії «Смілянська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (а.с. 130 Т.1).
Наказом № 20-к від 12 травня 2017 року (а.с. 131 Т.1) ОСОБА_1 притягнутий до дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Підставою для застосування дисциплінарного стягнення став акт перевірки від 20 квітня 2017 року.
Такими, що систематично порушують трудову дисципліну, слід вважати працівників, які мають дисциплінарне або громадське стягнення за порушення трудової дисципліни та порушили її знову протягом року з дня застосування стягнення за перше порушення.
При звільненні працівника відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України підприємство повинно навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов`язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли.
Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
Відповідно до частини першої статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.
Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (частина друга статті 148 КЗпП України).
Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначено статтею 149 КЗпП України.
Так, відповідно до частин першої, другої статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, при цьому за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.
При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган, в силу частини третьої статті 149 КЗпП України, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.
Суд першої інстанції правильно встановив, що ОСОБА_1 притягнутий до відповідальності лише один раз наказом № 20-к від 12 травня 2017 року на підставі акту перевірки від 20 квітня 2017 року. 
Наказом від 03 серпня 2017 року позивач звільнений із роботи на підставі п.3 ч. 1 ст.40 КЗпП України. В наказі не вказано конкретно за яке порушення звільнений позивач. В даному випадку ОСОБА_1 притягнутий до дисциплінарної відповідальності лише один раз, а тому відсутня систематичність.
Окрім того, звільнення за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України допускається лише та зі згоди профспілкового комітету. Однак доказів на підтвердження звільнення ОСОБА_1 з вирішенням та погодженням даного питання у профспілковій організації або відсутність такої у ДП «Черкаський облавтодор» матеріали справи не містять.
Відповідно до частини третьої статті 252 КЗпП України, частини третьої статті 41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнення членів виборчого профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі і структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об`єднання профспілок).
Матеріали справи не місять відомостей чи є ОСОБА_1 членом Первинної профспілкової організації філії Смілянська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України». Водночас, на момент звільнення він являвся директором філії Смілянська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», тому його звільнення допускалося лише за згоди профспілкового комітету.
Посилання ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в апеляційній скарзі на ту обставину, що відповідно до ст. 43-1 КЗпП України звільнення ОСОБА_1 допускалося без згоди профспілкової організації як керівника філіалу не можуть бути визнані судом апеляційної інстанції обгрунтованими, оскільки обов`язковою умовою для звільнення працівника на підставі систематичного невиконання трудових обов`язків є згода виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації.
В заперечення позовних вимог ОСОБА_1 та спростування мотивів рішення районного суду ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» не надало суду доказів погодження звільнення ОСОБА_1 у профспілковій організації або обґрунтованої відмови органу профспілкової організації в наданні згоди на розірвання трудового договору.
Розглядаючи спір, суд першої інстанції правильно врахував дану обставину та дав їй оцінку в мотивах свого рішення.
Даний висновок узгоджується також і з позицією Верховного Суду щодо порушення процедури звільнення, що закріплена в ч. 3 ст. 41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», який викладений у постанові від 04 грудня 2019 року під час розгляду справи № 643/9770/17.
З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлені фактичні обставини справи, на підставі яких зроблені обґрунтовані висновки, що звільнення позивача з роботи здійснено відповідачем з порушенням трудових прав працівника, виходячи з чого останній був правомірно поновлений на роботі на посаді директора філії «Смілянська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».
Такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 30 жовтня 2019 року під час розгляду справи № 161/2929/17, за наслідками якої позивача було поновлено на посаді начальника філії «Луцька дорожньо-експлуатаційна дільниця» ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» та визнано наказ про його звільнення незаконним. 
Крім того, відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш ніж за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 був звільнений без законної підстави та підлягає поновленню на роботі, він має право на компенсацію середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08 лютого 1995 року.
Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.
Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Згідно з абзацами першим, третім пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Перевіряючи законність рішення суду в частині обчислення розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку суд першої інстанції правильно використав формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.
Правильно визначившись із природою спірних правовідносин, суд першої інстанції правильно врахував в якості належного та допустимого доказу довідку про доходи № 15 від 12 березня 2018 року, з якої вбачається, що останніми двома місяцями роботи позивача є липень та червень 2017 року (а.с. 231 Т. 1). 
Крім того, судом обгрунтовано взято до уваги ту обставину, що ОСОБА_1 з 13 червня 2018 року та по даний час перебуває в трудових відносинах з ДП «Служба місцевих автомобільних доріг у Черкаській області» на посаді провідного інженера відділу якості, технічного контролю та нових технологій (а.с. 1 Т.2), відтак середній заробіток за час вимушеного прогулу повинен нараховуватись до 12 червня 2018 року включно.
Судом першої інстанції встановлено, що заробітна плата за червень 2017 року, яка має враховуватись при розрахунку середньої заробітної плати, складає 9 396 грн. 20 коп., за липень 2017 року -  7 589 грн. 80  коп., тому за останні два місяці складає сумарно 16 986 грн. Оскільки кількість робочих днів у червні та липні 2017 року дорівнює 41 день, тому районним судом правильно визначено середньоденну заробітну плату в розмірі 414 грн. 29 коп. та враховано, що кількість робочих днів з моменту звільнення до 12 червня 2018 року включно складає 213 днів. 
Враховуючи положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08 лютого 1995 року, районний суд правильно визначив суму середнього заробітку в розмірі 88 243 грн. 77 коп. та відповідно на вказану суму задовольнив розмір позовних вимог в цій частині. Рішення суду в цій частині є законним і підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Стягуючи з відповідача на користь позивача суму завданої моральної шкоди, суд першої інстанції врахував, що порядок її відшкодування у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. 
У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси.
Обґрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди, судом першої інстанції враховано характер, тривалість та обсяг спричинених моральних страждань внаслідок незаконного звільнення, ступінь вини відповідача, протиправність діяння відповідача та наявність причинного зв`язку між шкодою і діями заподіювача. Розмір моральної шкоди визначений із врахуванням принципу розумності та справедливості, а тому в цій частині рішення суду також підлягає залишенню без зміни.
В запереченнях на апеляційну скаргу, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив винести окрему ухвалу на протиправні (злочинні) дії посадових осіб системи «Укравтодору», мотивуючи свою позицію наявним свавіллям органів та організацій «Укравтодору».
Відповідно до ст. 385 ЦПК України, суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу. 
Згідно ч. 1 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 ЦПК України в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення.
Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції не вбачає складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 172 КК (незаконне звільнення працівника з роботи з особистих мотивів, а також інше грубе порушення законодавства про працю) в діяльності відповідачів, а відтак підстави для винесення окремої ухвали відсутні. Окрім цього, у разі, якщо сторони у справі вбачають склад правопорушення, то вони не позбавлені можливості самостійно звернутися до відповідних органів з відповідними заявами. 
Згідно з установленою практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» залишити без задоволення.
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1  до дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»,  ОСОБА_3 , Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України» про визнання незаконним наказу № 33-к від 03 серпня 2017 року директора дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» ОСОБА_3  та дій посадових осіб Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про надання згоди на звільнення начальника філії «Смілянське ДЕД» Ковтуна Віктора Анатолійовича за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного  судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України (з урахуванням змін внесених Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ).  

Повний текст виготовлено 25 червня 2020 року.

Головуючий                                                        В.Г. Бородійчук        

Судді                                                                        Л.І. Василенко        

                                                                       В.О. Єльцов