УХВАЛА

24 вересня 2020 року 
Київ
справа №200/176/20-а
адміністративне провадження №К/9901/22588/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача – Губської О.А.,
суддів: Єресько Л.О., Загороднюка А.Г.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року у справі №200/176/20-а за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною, стягнення грошових коштів,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 з урахуванням уточнень про:
- визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення, компенсації за невикористану додаткову відпустку учасника бойових дій за період з вересня 2015 року по квітень 2016 року;
-   стягнення суми індексації грошового забезпечення за період з вересня 2015 року по квітень 2016 року у розмірі 8 652, 69 грн. (зменшено суму індексації);
- стягнення суми компенсації за невикористану додаткову відпустку учасника бойових дій за 2016 рік у розмірі 3 722, 18 грн.;
-  стягнення суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення у розмірі 3 740, 98 грн. (зменшено суму компенсації);
-  стягнення суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку у розмірі 1 868, 53 грн.;
-  стягнення суми моральної шкоди у розмірі 5000 грн.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Не погоджуючись із вказаними рішеннями, позивачем подано касаційну скаргу.
Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і                                                                    
третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу    підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Так, зі змісту касаційної скарги вбачається, що скаржник підставою касаційного оскарження зазначає пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України та вказує на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №822/1538/16. 
При цьому, варто зауважити, що недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
У справі №822/1538/16 фізичною особою були пред`явлені вимоги до Кам`янець-Подільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Хмельницькій області про зобов`язання Кам`янець-Подільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області провести нарахування та виплату індексації заробітної плати за період роботи з 01.01.2013 року по 06.05.2016 року та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації заробітної плати за період роботи з 01.01.2013 року по 06.05.2016 року.
У справі №200/176/20-а   ОСОБА_1 пред`явив вимоги до ІНФОРМАЦІЯ_1  про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення, компенсації за невикористану додаткову відпустку учасника бойових дій за період з вересня 2015 року по квітень 2016 року; стягнення суми індексації грошового забезпечення за період з вересня 2015 року по квітень 2016 року у розмірі 8 652, 69 грн. (зменшено суму індексації); стягнення суми компенсації за невикористану додаткову відпустку учасника бойових дій за 2016 рік у розмірі 3 722, 18 грн.;   стягнення суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення у розмірі 3 740, 98 грн. (зменшено суму компенсації); стягнення суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку у розмірі 1 868, 53 грн.; стягнення суми моральної шкоди у розмірі 5000 грн.
Отже, правовідносини вважатись подібними не можуть, оскільки суб`єктний склад учасників відносин, а також умови застосування правових норм (зокрема, час, місце, підстави виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин)  не є тотожними.  
Крім того, у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі №822/1538/16 було зроблено загальні висновки, зокрема, щодо такого.
Порядком №1078 передбачено зміну базового місяця при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення у випадку, якщо відбулось підвищення передбачених пунктом 5 цього Порядку виплат (доходу). При встановленні факту підвищення відповідних виплат має враховуватись розмір таких виплат, здійснених у попередньому базовому місяці (базовому місяці, який враховувався до підвищення таких виплат).
Проте, під час розгляду даної справи судом касаційної інстанції було встановлено, що  у судових рішеннях не наведено відповідних розрахунків індексації грошових доходів позивача, а лише наведено норми права, що вказують на наявність певних обставин та додержання умов, які повинні передувати нарахуванню індексації.      
З огляду на це, суд касаційної інстанції направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Натомість, в оскаржуваних рішеннях у справі №200/176/20-а  судами наводяться відповідні розрахунки індексації разом з їх обґрунтуванням. 
З урахуванням викладеного, у разі оскарження позивачем рішення судів попередніх інстанцій на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, йому необхідно було б зазначити іншу постанову Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
При цьому, з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
За таких обставин, відповідно до правил статей   169,   332 КАС України   касаційна скарга підлягає залишенню без руху з установленням скаржнику строку для усунення її недоліків шляхом надання до суду уточненої касаційної скарги (заяви про уточнення касаційної скарги) із зазначенням підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)      статтею 328      цього Кодексу   підстави (підстав) та викладенням відповідних обґрунтувань, із наданням її копії відповідно до кількості учасників справи.
На підставі викладеного, керуючись статтями   169,   328, 330,   332 КАС України,
у х в а л и в :
Касаційну ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року у справі №200/176/20-а за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною, стягнення грошових коштів –  залишити без руху.
Надати скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.
Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційна скарга буде повернута заявнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач:                                                                                                                                                                                                                     О. А. Губська

Судді:                                                                                                                                                                                                                                                                                  Л.О. Єресько

                                                                                                                                                                                                                                                                                                                     А.Г. Загороднюк