ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2020 року 
м. Київ

Справа №  910/6029/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
головуючий - Стратієнко Л.В.,
судді: Кролевець О.А., Ткач І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Юдицького К.О.,
за участю представників:
позивача - не з`явився, 
відповідача - не з`явився, 

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Центр «Пульс»
на постанову Північного апеляційного господарського суду
(головуючий - Сітайло Л.Г., судді -Буравльов С.І., Пашкіна С.А.)
від 17.06.2020, 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Центр «Пульс»,
до Акціонерного товариства «Альфа - Банк» (який є правонаступником Акціонерного товариства «Укрсоцбанк»)
про зобов`язання надати документи для ознайомлення,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.06.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.10.2017 та постановою Верховного Суду від 18.04.2018, зобов`язано Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» надати Товариству з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Центр «Пульс» для ознайомлення відповідні документи.

На виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.06.2017 у справі № 910/6029/17 видано накази.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.03.2020, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2020, заяву ТОВ «Бізнес-Центр «Пульс» про заміну сторони (боржника) у виконавчому провадженні задоволено.

Замінено боржника у виконавчому провадженні № 55303887 Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/6029/17 від 13.11.2017 про зобов`язання ПАТ «Укрсоцбанк» надати ТОВ «Бізнес-Центр «Пульс» для ознайомлення документи з Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на його правонаступника Акціонерне товариство «Альфа-банк».

При цьому апеляційним господарським судом було відмовлено позивачу у розподілі витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням того, що ним не надано доказів, якими підтверджується фактичне здійснення таких витрат та їх сплата (платіжне доручення, квитанція).

16.07.2020 ТОВ «Бізнес-Центр «Пульс» звернулося з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2020, в якій просить змінити постанову суду апеляційної інстанції, стягнувши з АТ «Альфа-Банк» на користь ТОВ «Бізнес-Центр «Пульс» 5      000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у Північному апеляційному господарському суді.

Підставами для зміни постанови суду апеляційної інстанції зазначає неврахування апеляційним судом висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 (п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України). Вказує, що повідомляв апеляційний господарський суд, що очікує понести витрати на оплату професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції у сумі 5 000,00 грн та до відзиву на апеляційну скаргу додавав копію договору про надання правничої допомоги № 20/05/2020-1 від 20.05.2020 та копію акту приймання-передачі наданих послуг від 03.06.2020. 

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наявність зазначеної у касаційній скарзі підстави касаційного оскарження судового рішення (п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України), дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

У касаційній скарзі ТОВ «Бізнес-Центр «Пульс» оскаржує постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови у розподілі витрат на професійну правничу допомогу з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України.

Частиною 1 ст. 300 ГПК України встановлено що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, з урахуванням вимог ст. 300 ГПК України, предметом касаційного розгляду є законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення у частині відмови у розподілі витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

ТОВ «Бізнес-Центр «Пульс», обґрунтовуючи наявність підстави касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, вказало, що в оскаржуваній постанові суд апеляційної інстанції застосував ст. 126 ГПК України без урахування висновку щодо застосування вказаної норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 (п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України).

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, на яку посилається позивач в касаційній скарзі, Верховний Суд, вказав таке.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України). 

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України). 

Згідно зі ст. 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 цього Кодексу).

Водночас за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у ч. 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Також, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 зазначила, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Господарським процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів указує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції необхідно виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного господарського суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного господарського суду (аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду від 25.06.2019 у справі № 911/1418/17, від 15.01.2020 у справі № 914/261/18, від 12.02.2020 у справі № 916/2259/18).

На підтвердження обсягу понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції останній надав - договір про надання правничої допомоги № 20/05/2020-1 від 20.05.2020, укладений між ТОВ «Бізнес-Центр «Пульс» (клієнт) і Адвокатським бюро «Тарас Кулачко та Партнери», акт приймання-передачі наданих послуг від 06.06.2020 (а.с. 64-65, т. 5).

За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. 

Актом приймання-передачі послуг підтверджується волевиявлення сторін та породжуються відповідні юридичні наслідки - набуття та припинення відповідних прав. Такий двосторонній акт свідчить про погоджену дію шляхом волевиявлення обох сторін на набуття певних прав та обов`язків. 

Отже, договором про надання правової допомоги, актом приймання-передачі послуг може підтверджуватись обсяг наданих послуг на професійну правничу допомогу і виконаних робіт та їх вартість.

Як вбачається із матеріалів справи, судом апеляційної інстанції було залишено без задоволення апеляційну скаргу відповідача АТ «Альфа-Банк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.03.2020 про заміну сторони у виконавчому провадженні. При цьому відмовлено позивачу у розподілі витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції з тих підстав, що останнім не надано доказів, які підтверджують фактичне здійснення ним таких витрат та їх сплату (платіжне доручення, квитанція).

Відмовляючи позивачу в розподілу витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, апеляційний суд не врахував позицію, викладену у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 щодо застосування п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України, а також того, що позивачем разом з відзивом на апеляційну скаргу, на підтвердження понесення таких витрат, були надані договір про надання правничої допомоги № 20/05/2020-1 від 20.05.2020, укладений між ТОВ «Бізнес-Центр «Пульс»(клієнт) і Адвокатським бюро «Тарас Кулачко та Партнери», акт приймання-передачі наданих послуг від 06.06.2020, за яким Адвокатське бюро «Тарас Кулачко та Партнери» надало позивачу такі послуги: ознайомлення з матеріалами апеляційної скарги АТ «Альфа-Банк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.03.2020 про заміну сторони у виконавчому провадженні, формування правової позиції у справі, підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк» (з направленням її копії відповідачу) на загальну суму 5      000, 00 грн (а.с. 64-65, т. 5).

Оскільки суд апеляційної інстанції не дослідив надані позивачем докази понесення ним витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції на суму 5      000, 00 грн, не врахував висновку щодо застосування п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України, викладеному у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, то вказане є підставою для скасування постанови суду апеляційної інстанції в частині вирішення питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, понесену позивачем у суді апеляційної інстанції та направлення справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді суду апеляційної інстанції необхідно за заявою ТОВ «Бізнес-Центр «Пульс», відповідно до правового висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, з дотриманням вимог ст. 126 ГПК України, вирішити питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, понесену позивачем у суді апеляційної інстанції та прийняти судове рішення, яке відповідає вимогам ст. 236 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Центр «Пульс» задовольнити частково.

Постанову Північного апеляційного господарського суду від 17 червня 2020 року у справі № 910/6029/17 в частині вирішення питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу скасувати та справу в цій частині передати на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

В іншій частині постанову Північного апеляційного господарського суду від 17 червня 2020 року у справі № 910/6029/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          Л. Стратієнко 

Судді                                                                                                      О. Кролевець

                                                                                                                 І. Ткач