ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       16 липня 2020 року                                                        м. Чернівці
                Справа № 725/1820/16
                                                                Провадження №22-ц/822/450/20
 Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого - Литвинюк І. М. 
суддів: Височанської Н.К., Половінкіної Н.І.                       
секретар – Тодоряк Г.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 лютого 2020 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , треті особи - Другий відділ державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, ОСОБА_2 , про звільнення майна з-під арешту, та за позовом третьої особи ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», треті особи - ОСОБА_1 , Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно управління Чернівецької міської ради, про встановлення факту припинення правовідносин за договором іпотеки, скасування запису про іпотеку, скасування заборони відчуження нерухомого майна, головуючий у І-й інстанції – Войтун О.Б.,

ВСТАНОВИВ:
У квітні 2016 року ТОВ «Кей-Колект» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту.
В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 07 грудня 2005 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №193/36/05-м, а 12 червня 2006 року, 21 вересня 2006 року - додаткові угоди, відповідно до яких Банк надав ОСОБА_1 кредит в іноземній валюті в сумі 80 000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом з кінцевим терміном погашення не пізніше 07 грудня 2012 року.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 07 грудня 2005 року між Банком та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки №193/36/05-м, за умовами якого остання надала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно – квартиру АДРЕСА_1 .
12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ «Кей-Колект» укладено Договір факторингу №1, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №193/36/05-м від 07 грудня 2005 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 
Зазначало, що ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором не виконав, що призвело до утворення заборгованості.
Разом з тим, ТзОВ «Кей-Колект» не має можливості задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки, оскільки 06 листопада 2009 року державним виконавцем Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ, в рамках виконавчого провадження №15731971, накладено арешт на вищевказане майно, тому просило звільнити з-під арешту нерухоме майно, накладеного постановою державного виконавця Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ №15731971 від 06 листопада 2009 року, а саме, квартиру АДРЕСА_1 .
У червні 2019 року третя особа ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ТзОВ «Кей-Колект» про встановлення факту припинення правовідносин за договором іпотеки, скасування запису про іпотеку, скасування заборони відчуження нерухомого майна.
В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 07 грудня 2005 року між ОСОБА_1 та АКІБ «Укрсиббанк» укладений Кредитний договір №193/36/05-М.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 07 грудня 2005 року між АКІБ “УкрСиббанк” та ОСОБА_4 укладено Договір іпотеки №193/36/05-М, відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно — квартиру АДРЕСА_1 .
Зазначала, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 вересня 2009 року у справі №2-1260/09 з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , як з поручителя, в солідарному порядку стягнуто кредитну заборгованість з ОСОБА_1 за Кредитним договором №193/36/05-м від 07 грудня 2005 року у розмірі 444 134,61 грн, неустойка у розмірі 500 грн, пеня в розмірі 6 783 грн, витрати по сплаті держмита 1700 грн, витрати на ІТЗ — 30 грн.
06 листопада 2009 року постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження №15731971 про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості у розмірі 444 134,61 грн, неустойку у розмірі 500 грн, пеню в розмірі 6 783 грн, виплати по сплаті держмита 1700 грн та витрати на ІТЗ – 30 грн за виконавчим листом №2-1260/09 від 19 жовтня 2009 року, стягувач АКІБ “УкрСиббанк” .
Вказувала на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 .. Після її смерті відкрилася спадщина на предмет іпотеки — квартиру АДРЕСА_1 . Вона постійно проживала з ОСОБА_4 у вказаному житлі і є спадкоємцем після її смерті. Крім неї у вказаній квартирі був зареєстрований її батько та чоловік померлої — ОСОБА_1 , який не проживав у квартирі АДРЕСА_1 з 2007 року. На момент смерті спадкодавця також не проживав з нею, що підтверджується актом комісії дільничного комітету від 25 червня 2018 року, а також такі обставини він зазначив у відзиві на первісний позов у справі №727/1820/16.
Посилалася на те, що первісний кредитор — АКІБ "Укрсиббак", правонаступником якого є ТОВ "Кей-Колект", не звертався з вимогою до спадкоємців боржника ОСОБА_4 у встановлені ст.1281 ЦК України строки, а отже, у зв`язку зі спливом вказаних строків, є підстави для визнання правовідношення між ТОВ "Кей-Колект" та спадкоємцем ОСОБА_4 — ОСОБА_3 , що виникли на підставі Договору іпотеки, Договору відступлення прав за Договором іпотеки, припиненими, а як наслідок, записи про іпотеку та обтяження нерухомого майна підлягають скасуванню.
Просила визнати припиненою іпотеку, що виникла на підставі Договору іпотеки №193/36/05-м від 07 грудня 2005 року, укладеного між АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ТОВ "Кей-Колект", та ОСОБА_4 , правонаступником якої є ОСОБА_3 . Скасувати та вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку щодо квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження 2667317, тип обтяження: іпотека, підстава обтяження: договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки № 15207-5208 від 12 грудня 2011 pоку, іпотекодержатель: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект». Скасувати та зняти заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 , реєстровий номер 2459, накладеної на підставі договору іпотеки №2458 від 07 грудня 2005 року, укладеного між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ТОВ "Кей-Колект", та ОСОБА_4 , правонаступником якої є ОСОБА_3 . Стягнути судові витрати та витрати на правову допомогу.
Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 лютого 2020 року у задоволенні позову ТОВ «Кей-Колект» відмовлено, а позов третьої особи ОСОБА_3 задоволено частково. 
Визнано припиненою іпотеку, що виникла на підставі Договору іпотеки №2458 від 07 грудня 2005 року, укладеного між АКІБ “УкрСиббанк”, правонаступником якого є ТОВ “Кей-Колект”, на підставі договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки №15207-5208 від 12 грудня 2011 року, та ОСОБА_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , правонаступником якої є ОСОБА_3 
Вилучено з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку щодо квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження 2667317, тип обтяження: іпотека, підстава обтяження: договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки №15207-5208 від 12 грудня 2011 року, іпотекодержатель: ТОВ “Кей-Колект”.
Знято заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 , реєстровий номер 2459, накладеної на підставі договору іпотеки №2458 від 07 грудня 2005 року, укладеного між АКІБ “УкрСиббанк”, правонаступником якого є ТОВ “Кей-Колект”, та ОСОБА_4 , правонаступником якої є ОСОБА_3 .
Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
На зазначене рішення суду ТОВ «Кей-Колект» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_3 відмовити. 
Посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що померла ОСОБА_4 виступала за зобов`язаннями фінансовим та майновим поручителем. З її смертю припинено зобов`язання, що виникло з договору фінансової поруки, але в той самий час, основне зобов`язання, на забезпечення якого укладено договір іпотеки (майнової поруки), є чинним та підлягає виконанню.
Вимоги статей 1281, 1282 ЦК України не можуть розповсюджуватися на відносини за договором іпотеки зокрема й тому, що іпотека за своєю сутністю є акцесорним (забезпечувальним) зобов`язанням, а не грошовим. Крім того, ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом 23 грудня 2019 року. 
Посилається на те, що для здійснення права кредитора на пред`явлення вимог до спадкоємців є не тільки факт смерті позичальника, а й наявність певних юридичних фактів, а саме, прийняття спадщини, виникнення майнових прав на нерухомість, що входить до складу спадщини, оскільки у кредитора відсутня можливість отримання задоволення своїх вимог до настання таких юридичних фактів, а коло осіб, яким такі вимоги можуть бути адресовані, є невизначеним. 
На апеляційну скаргу  представник ОСОБА_5 подала відзив, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «Кей-Колект» та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що про коло спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 . Банку достеменно стало відомо 26 жовтня 2010 року. Про адресу місця проживання та реєстрації спадкодавця банку стало відомо у лютому 2011 року з відповіді нотаріуса за місцем відкриття спадщини; жодних дій щодо виявлення спадкоємців з цього моменту банком вжито не було, хоча банк як і його правонаступники не був позбавлений права надіслати вимогу до спадкоємців за адресою проживання ОСОБА_4 чи безпосередньо до нотаріальної контори. З позовом до суду до спадкоємців ОСОБА_4 ні Банк, ні правонаступник ТОВ “Кей Колект” не звертався та у відповідності до статей 1281, 1282 ЦК України пропустив строк звернення з вимогами до спадкоємців. 
Оскільки строки звернення з вимогою до спадкоємців кредитора іпотекодавця є присічними, то у разі пропуску такого строку правовідношення припиняється. Водночас незгода іншої сторони (кредитора, іпотекодержателя) з припиненням іпотеки та заявлення своїх прав після спливу присічного строку свідчить про спір про право, у зв`язку з чим належним способом захисту порушеного права є визнання іпотеки припиненою.
З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів апеляційного суду.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки судове рішення оскаржується в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 , то відповідно до положень частини першої статті 367 ЦПК України законність судового рішення, ухваленого в іншій частині, апеляційний суд не перевіряє.
Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 07 грудня 2005 року між ОСОБА_1 та АКІБ “УкрСиббанк” укладено Кредитний договір №193/36/05-М.
В забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором 07 грудня 2005 року між АКІБ “УкрСиббанк” та ОСОБА_4 укладено Договір іпотеки №193/36/05-М, відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно — квартиру АДРЕСА_1 .
12 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» право вимоги за вищевказаним кредитним зобов`язанням та договором іпотеки, про що укладено договір факторингу №1 та договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки. 
В матеріалах справи міститься рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 вересня 2009 року у справі №2-1260, з якого вбачається, що з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , як з поручителя, в солідарному порядку стягнуто заборгованість за Кредитним договором №193/36/05-м від 07 грудня 2005 року у розмірі 444 134,61 грн, неустойка у розмірі — 500 грн, пеня в розмірі 6 783 грн, витрати по сплаті держмита 1700 грн, витрати на ІТХ — 30 грн.
Постановою державного виконавця від 06 листопада 2009 року відкрито виконавче провадження №15731971 про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості у розмірі 444 134,61 грн, неустойки у розмірі 500 грн, пені в розмірі 6 783 грн, виплат по сплаті держмита 1700 грн та витрати на ІТЗ 30 грн за виконавчим листом №2-1260 від 19 жовтня 2009 року, стягувач АКІБ “УкрСиббанк” .
26 листопада 2009 року призначено суб`єкта оціночної діяльності з метою оцінки арештованого майна боржника ОСОБА_4 — квартири АДРЕСА_1 .
Також встановлено, що іпотекодавець ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема на предмет іпотеки — квартиру АДРЕСА_1 , спадкоємцем якої є її донька ОСОБА_3 , яка постійно проживала з ОСОБА_4 у вказаному житлі. Крім ОСОБА_3 у вказаній квартирі був зареєстрований її батько та чоловік померлої — ОСОБА_1 , який не проживав у квартирі з 2007 року, що підтверджується актом комісії дільничного комітету від 25 червня 2018 року, а також такі обставини він зазначив у відзиві на первісний позов у справі №727/1820/16.
Також встановлено, що про обставини смерті ОСОБА_4 та прийняття спадщини на підставі частини 3 статті 1268 ЦК України (спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини) ОСОБА_3 повідомляла 26 жовтня 2010 року АКІБ “УкрСиббанк”. На повідомленні стоїть відмітка представника банку про отримання 26 жовтня 2010 року. ОСОБА_3 вказала, що вона є єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_4 , оскільки інших спадкоємців за законом, які проживали та зареєстровані за місцем відкриття спадщини, немає. 
Із спадкової справи №116/2011, відкритої після смерті ОСОБА_4 , вбачається, що в лютому 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори з листом, в якому зазначено, що Кредитор має намір пред`явити до спадкоємців вимоги про борги Позичальника, для цього просить повідомити Кредитора про спадкоємців, які звернулися для прийняття спадщини. 
07 лютого 2011 року Перша Чернівецька нотаріальна контора повідомила ПАТ «Укрсиббанк» про заведення спадкової справи №116/2011 та про реєстрацію місця проживання померлої ОСОБА_4 - АДРЕСА_2 .
02 лютого 2011 року постановою державного виконавця зупинено виконавче провадження у зв`язку із смертю ОСОБА_4 ..
27 серпня 2012 року постановою державного виконавця виконавчий документ повернуто стягувачу з тих підстав, що стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено Законом. 
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 грудня 2019 року, виданого державним нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Літун М.В., ОСОБА_3 після смерті матері ОСОБА_4 прийняла спадщину, яка складається з квартири по АДРЕСА_1 . 
Положеннями статей 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).
Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України, норми якої передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599), переданням відступного (стаття 600), зарахуванням (стаття 601), за домовленістю сторін (стаття 604), прощенням боргу (стаття 605), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606), неможливістю виконання (стаття 607), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609).
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України зобов`язання буде вважатися виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.
Як вбачається з матеріалів справи, 26 березня 2015 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження №46998119 на виконання виконавчого листа №2-1260/09, виданого 24 березня 2015 року на виконання рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці про стягнення заборгованості в сумі 453 148, 57 грн. 
З автоматизованої системи виконавчого провадження за ідентифікатором доступу, зазначеного в постанові про відкриття виконавчого провадження №46998119, вбачається, що зазначений виконавчий документ повернуто стягувачу 26 червня 2017 року відповідно до п. 2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна (в редакції на момент винесення постанови). 
Отже, станом на момент розгляду справи, рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 вересня 2009 року не виконано, тобто залишається не виконаним основне зобов`язання ОСОБА_1 , яке виникло на підставі укладеного кредитного договору між ним та АКІБ «УкрСіббанк». В даному випадку зазначене рішення суду припиняє дію, умови та строк кредитного договору, а не змінює сторін кредитного договору, відповідно до якого основним боржником залишається ОСОБА_1 .
Та обставина, що ОСОБА_4 відповідно до рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 вересня 2009 року, стала солідарним боржником, не змінює основного боржника, яким є ОСОБА_1 .
Отже, за наведеними вище положеннями законодавства, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.
Зазначений правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 (провадження № 12-117гс18).
Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист людини і основоположних свобод.
Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до частин першої, п`ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки.
Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України.
Підстави припинення іпотеки передбачено статтею 17 Закону України «Про іпотеку», до яких зокрема належать: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених Законом України «Про іпотеку».
Такий висновок зробив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 756/15538/15.
Законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов`язання.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 15 травня 2017 року № 6-786цс17.
Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця i має всі його права i несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.
У відповідності до частини 2 статті 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.
В позовній заяві ОСОБА_3 саме на вищезазначені норми законодавства посилалась для визнання припиненою іпотеки, що виникла на підставі договору іпотеки №193/36/05-м від 07 грудня 2005 року. 
Відповідно до п.1.2 договору іпотеки №193/36/05-м від 07 грудня 2005 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 , іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань позичальника ОСОБА_1 ..
Крім того, у пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18) зазначено, що стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої підстави, як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08 квітня 2019 року у справі № 338/1769/15-ц.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 набула права власності на іпотечне майно в порядку спадкування, а тому положення статті 1281 ЦК України до даних правовідносин не застосовуються, оскільки вони регулюють порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобов`язань спадкодавця перед своїм кредитором, а не порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, припинення іпотеки, тощо. Строк, в межах якого iпотекодержатель може звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлюється загальними положеннями про позовну давність (глава 19 ЦК України). При цьому сплив строку позовної давності по основному зобов`язанню не є підставою для припинення основного зобов`язання, а отже і іпотеки.
Оскільки вимога про скасування та вилучення запису про іпотеку і скасування та зняття заборони відчуження іпотечного майна є похідними від вимоги про визнання припиненою іпотеки, зазначені вимоги також не підлягають задоволенню. 
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підтверджуються наявними у справі доказами, які у своїй сукупності спростовують доводи ОСОБА_3 та висновок суду, що правовідношення за договором іпотеки припинилися у зв`язку з порушенням преклюзивних строків пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника-іпотекодавця. 
Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 376 ЦПК України однією з підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Враховуючи положення зазначеної норми процесуального закону, норми матеріального права, фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції – скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 .
Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру позовних вимог. У разі відмови у позові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З матеріалів справи вбачається, що за подачу апеляційної скарги ТОВ «Кей-Колект» сплатило судовий збір у розмірі 1 152,60 грн, який підлягає стягненню на його користь з ОСОБА_3 .

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В: 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» задовольнити. 
Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 лютого 2020 року в частині позовних вимог третьої особи ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», треті особи - ОСОБА_1 , відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно управління Чернівецької міської ради, про встановлення факту припинення правовідносин за договором іпотеки, скасування запису про іпотеку, скасування заборони відчуження нерухомого майна, скасувати. У задоволенні цих позовних

вимог відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої по  АДРЕСА_2 , РНОПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ЄДРПОУ 37825968, юридична адреса: вул. Іоанна Павла ІІ, будинок 4/6, корпус «В», поверх 4, кабінет 402 в м. Київ, 1 152 гривні 60 копійок витрат, понесених на сплату судового збору. 
 Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 22 липня 2020 року.

 Головуючий                                                        І.М. Литвинюк                                                         
Судді:                                                                  Н.К. Височанська

                                                                        Н.Ю. Половінкіна