СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2020 р.                                                                      Справа № 917/649/20  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Гребенюк Н.В. , суддя  Зубченко І.В. 
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (2005 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 14.07.2020 р. у справі №917/649/20 (суддя Безрук Т.М.; повний текст рішення складено 14.07.2020р. у м. Харкові)
за позовом Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м. Київ
до відповідача Дочірнього підприємства "Комунальник" Закритого акціонерного товариства "Полтавська пересувна механізована колона № 64", м. Полтава 
про  стягнення 5 742,41 грн. 
ВСТАНОВИЛА:

21.04.2020 Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м. Київ звернулось до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Дочірнього підприємства "Комунальник" Закритого акціонерного товариства "Полтавська пересувна механізована колона № 64" м. Полтава про стягнення 5472,41 грн. згідно договору постачання природного газу № 3330/16-ТЕ-24 від 21.12.2015р., у тому числі: 5123,11 грн. - пені, 349,30 грн. - 3% річних; а також 2102,00 грн. судових витрат.
Ухвалою господарського суду Полтавської області від 27.04.2020 року відкрито провадження у справі №917/649/20, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 47-49).
Рішенням  господарського суду Полтавської області від 14.07.2020р. по справі №917/649/20 у задоволенні позову відмовлено (а.с. 75-79).
Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем, ДП «Комунальник» ЗАТ АТ «Полтавська пресувальна механізована колона №64» заборгованість за поставлений природний газ у 2016 році, згідно договору постачання природного газу, була погашена до 13.05.2016 року, а саме до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств центрального водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», нараховані пеня та 3 % річних підлягають списанню згідно з ст. 7 вищевказаного Закону.
Не погодившись з прийнятим рішенням позивач, Акціонерне товариство   “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” м. Київ звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 14.07.2020 року по справі №917/649/20 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а саме стягнути з відповідача на користь позивача борг у загальній сумі 5472,41 грн., у тому числі, пеня у сумі 5123,11 грн., три відсотки річних у сумі 349,30 грн. Відшкодувати за рахунок відповідача понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги та позовної заяви (а.с.88-97).
Скаржник вважає зазначене рішення суду таким, що прийнято з порушенням норм матеріального права та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значенням для справи.
На думку скаржника, застосування Закону України   «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та тепло генеруючих організацій та підприємств центрального водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» до спірних правовідносин є неправомірними, оскільки законом передбачено чітке коло осіб, що мають право на списання заборгованості та нарахувань, передбачений також і певний порядок сплати заборгованості. 
Апелянт звертає увагу, що дія закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та тепло генеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.
На думку скаржника, учасниками процедури врегулювання заборгованості (яка включає у себе і списання заборгованості) є теплопостачальні та тепло генеруючі підприємства, включені до реєстру. Матеріали справи не містять належні докази включення відповідача до реєстру. Таким чином, списання заборгованості є неправомірним, а відмова у задоволенні позовних вимог – незаконною. 
Скаржник вважає, що  відповідач не є суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії (основним видом діяльності згідно ЄДРПОУ: код КВЕД 81.10 Комплексне обслуговування об`єктів), а тому дія цього Закону не поширюється на спірні правовідносини сторін. 
Апелянт зазначає, що господарський суд, приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову на підставі ч.3 ст. 7 Закону повинен був встановити факт того, чи дійсно придбаний газ використовувався відповідачем для цілей, що передбачені законом, а саме використання для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води, а не використаний в інший спосіб.
Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2020 року сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Радіонова О.О., судді Зубченко І.В.,                Чернота Л.Ф.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.08.2020р. у справі №917/649/20 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м. Київ на рішення господарського суду Полтавської області від 14.07.2020р. по справі №917/649/20, встановлено строк відповідачу до 31.08.2020 року включно, для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання позивачу по справі, заяв та клопотань, що пов`язані з розглядом апеляційної скарги. Розгляд справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 103-105).
Передбаченим процесуальним  законом  правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач у справі не скористався.
Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Чернота Л.Ф., визначено наступний склад суду: головуючий суддя Радіонова О.О., суддя             Гребенюк Н.В., суддя Зубченко І.В.
Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Малозначними є справи, визначені частиною 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України.
Зокрема, до таких відносяться:
- справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
- справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом спору у даній справі є стягнення пені в розмірі 5123,11 грн., 3% річних у розмірі 349,30 грн., що загалом складає 5472,41 грн.
Відповідно ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 

Розглянувши апеляційну скаргу та матеріали господарської справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив наступне.
21.12.2015 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Дочірнім підприємством "Комунальник" Закритого акціонерного товариства Акціонерного товариства "Полтавська пересувна механізована колона № 64" був укладений договір постачання природного газу                  № 3330/16-ТЕ-24 від (а.с.13-20).
Згідно п.1.1 Договору позивач, як постачальник, зобов`язався передати у власність відповідачу (споживачу) у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язався прийняти і оплатити цей газ, на умовах цього договору. 
Згідно з п. 1.2 Договору газ, що постачається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
Пунктом 2.1 договору, постачальник передає споживачу з 01.01.2016 по 31.03.2016 (включно) газ обсягом до 170,561 тис. куб. м., у тому числі по місяцях (тис. куб. м): січень 66,947, лютий 52,696, березень 50,918.
Ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором в період з 01.01.2016 по 31.03.2016 (включно) для підприємств, які приєднанні до газорозподільних мереж, становить 177074 грн., крім того: збір у вигляді цільової надбавки до ціни на природний газ 2%; ПДВ за ставкою 20%. До сплати за 1000 куб. м. природного газу  180615 грн., крім того ПДВ - 20%- 361,23 грн, всього з ПДВ – 2167,38 грн. (пункт 5.2 договору).
Відповідно до пункту 6.1 оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Пунктом 8.2 Договору (в редакції додаткової угоди  № 4 від 30.04.2016р.) встановлено, що в разі невиконання споживачем умов пункту 6.1 цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 21% річних від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (а.с.26).
Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01.01.2016 до 31.03.2016, а в частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення (пункт 12 договору). Договір підписаний сторонами та скріплений печатками у встановленому порядку.
В Додатковій угоді №1 від 31.12.2015р. до Договору №3330/16-ТЕ-24, зокрема,  сторони встановлювали ціну природного газу, що постачається, порядок визначення цієї ціни, умови відповідальності за порушення зобов`язань за договором (а.с.20-21).
В Додатковій угод №2 від 29.01.2016 до Договору №3330/16-ТЕ-24, зокрема, Сторони внесли зміни в пункт 1.3 статті 1 Договору( а.с. 22).
В Додатковій угоді №3 від 31.03.2016 до Договору №3330/16-ТЕ-24 сторони домовились, зокрема, додати пункт 2.1 статті 2 «Кількість та фізико-хімічні показники газу» Договору абзацом наступного змісту: «Постачальник передає споживачу з 01.04.2016 по 30.04.2016 (включно) газ обсягом до 26.10 тис. куб м.
Пункт 6.1 статті 6 викладено в наступній редакції: «остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу».
Викладено п.12 у наступній редакції: «Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01.01.2016 до 30.04.2016 (включно), а в частині проведення розрахунків – до їх повного погашення (а.с. 23-25).
В Додатковій угод №4 від 30.04.2016 до Договору №3330/16-ТЕ-24, зокрема, Сторони внесли зміни в пункт 2.1 статті 2 Договору наступного змісту: «Постачальник передає споживачу з 01.05.2016 по 30.09.2016 (включно) газ обсягом до 37704 тис. куб.м, в тому числі липень 9,197, серпень 6,973, вересень 25,370. Також сторони встановили ціну природного газу, що постачається, порядок визначення цієї ціни, умови відповідальності за порушення зобов`язань за договором та продовжили строк дії договору до 31.09.2016 ( а.с. 26).
На виконання умов Договору позивач передав у власність відповідачу впродовж січня, лютого, березня, квітня 2016 року природний газ на загальну суму 316344,91 грн.
Зазначене підтверджується двосторонніми актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2016 на суму 131220,53 грн., від 29.02.2016 на суму 98748,67 грн., від 31.03.2016 на суму 74909,82 грн., від 30.04.2016 на суму 11465,89 грн., що підписані сторонами (а.с.27-30).
Як свідчить наданий позивачем витяг по операціям за Договором за період 01.01.2016 по 31.05.2019, відповідач станом на 13.05.2016 повністю оплатив вартість поставленого природного газу (а.с.32).
Позивач у позові посилався на те, що відповідач повністю сплатив отриманий газ, проте з порушенням встановлених строків. В зв`язку з цим позивач нарахував відповідачу  5123,11 грн. - пені, 349,30 грн. - 3%річних. 
Нарахування пені та 3% річних проведені позивачем за період 16.02.2016р. – 30.03.2016р. – за несвоєчасну оплату газу поставленого в січні 2016р., за період 15.03.2016р. – 05.04.2016р. – за несвоєчасну оплату газу поставленого в лютому 2016р.
Позивач вважає, що у зв`язку з порушенням договірних зобов`язань та несвоєчасною оплатою, відповідач зобов`язаний понести відповідальність у вигляді пені та 3% річних, що стало підставою для звернення до суду із зазначеним позовом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Господарського процесуального кодексу України.
За приписами статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Згідно із ч.1 ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватись від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.
За своєю правовою природою договір №3330/16-ТЕ-24 постачання природного газу від 21.12.2015р. є договором поставки.
Господарський суд вірно встановив, що відповідач за поставлений газ розраховувався несвоєчасно, згідно наданих в матеріалах справи доказів, остаточний розрахунок був здійснений останнім 13.05.2016 року.
У зв`язку з тим, що зобов`язання з оплати поставленого протягом 2016 року природного газу здійснювалося відповідачем з порушенням встановлених договором строків оплати, позивач нарахував відповідачу пеню у сумі 5123,11 грн. та три проценти річних 349,30 грн. за порушення строків виконання грошових зобов`язань.
Частиною 1  статті 58 Конституції України  передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
  30.11.2016 набрав чинності  Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016р. № 1730-VШ (далі – Закон №1730), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.
Згідно з частиною 1  статті 1 Закону України №1730  заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього  Закону  (далі - заборгованість): кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води; постачальник природного газу - Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та її дочірня компанія "Газ України"; спожиті енергоносії - спожиті природний газ, електрична енергія.
            Відповідно до  статті 2 Закону України №1730  дія цього  Закону  поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.
Частиною 3  статті 7 Закону України №1730  передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.
            Частина 3 статті 7 Закону України № 1730 про врегулювання заборгованості за спожитий природний газ є нормою прямої дії, а, відтак, її застосування до споживачів не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов поряд з їх обов`язком щодо погашення заборгованості за спожитий природний газ у строк до набрання чинності 30.11.2016 цим Законом. 
При цьому, виконання даної норми не залежить від факту включення підприємства-споживача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки в силу частини 1  статті 58 Конституції України  зазначений Закон не має зворотної дії в часі, не поширюється на правовідносини з розрахунків за поставлений природний газ, які проведено до набрання ним чинності, а визначає порядок врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, що не була погашена боржниками станом на 30.11.2016.
Таким чином, доводи апеляційної скарги, що застосування цього Закону до спірних правовідносин є неправомірним, оскільки законом передбачено чітке коло осіб, які мають право на списання заборгованості та нарахувань, спростовуються вищевикладеним. 
Аналогічна правова позиція щодо застосування частини 3 статті 7 Закону викладена у численних постановах Верховного Суду, зокрема, від 29.01.2018 у справі №     904/10745/16, від 23.01.2018 у справі № 914/3131/15, від 15.03.2018 у справі № 904/10736/16, від 12.03.2020 у справі № 910/17426/18.
            Отже, частиною 3  статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії"  законодавець запровадив чіткий механізм звільнення боржників від відповідальності за несвоєчасну сплату заборгованості за спожитий природний газ та встановив заборону на нарахування боржникам (споживачам) неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суми основної заборгованості за договорами поставки природного газу за умов її погашення боржниками до набрання чинності цим Законом.
Господарським судом вірно встановлено, що згідно з п. 1.2 Договору  газ, що постачається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
В актах приймання-передачі природного газу від 31.01.2016, від 29.02.2016, від 31.03.2016, від 30.04.2016 також зазначено, що переданий за ними природний газ використовується виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач належить до підприємств, що здійснюють господарську діяльність з виробництва, постачання та транспортування теплової енергії, тому на відносини із врегулювання заборгованості за спірним Договором поширюється дія  Закону України  «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».
            Судом першої інстанції також вірно встановлено, що на день набрання чинності зазначеним Законом відповідач не мав перед позивачем кредиторської заборгованості за спожитий природний газ за Договором. Повне погашення заборгованості за договором відбулось 13.05.2016.
  Щодо доводів скаржника про те, що  відповідач не суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії (основним видом діяльності згідно ЄДРПОУ: код КВЕД 81.10 Комплексне обслуговування об`єктів), а тому дія цього Закону не поширюється на спірні правовідносини сторін, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки відповідно до відомостей з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань до видів діяльності відповідача, зокрема, належить постачання пари гарячої води та кондиційованого повітря (код КВЕД 35.30). 
            Суд апеляційної інстанції  погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дані правовідносини підпадають під дію  Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а тому нарахування пені, 3% річних за наявності імперативної норми Закону, яка обмежує позивача в цьому праві та задоволення такого позову, суперечитиме як наведеній нормі Закону, так і принципам розумності та справедливості.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновок місцевого господарського суду, рішення господарського суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому повинно бути залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно  статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
          Керуючись статями  269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну  скаргу Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” на рішення господарського суду Полтавської області від 14.07.2020 року у справі № 917/649/20 залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Полтавської області від 14.07.2020 року у справі № 917/649/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та  оскарженню не підлягає відповідно  до вимог п.2 ч. 3 ст. 287  Господарського процесуального кодексу України.

                  Повний текст постанови складено  та підписано 16.09.2020р.

Головуючий суддя                                                                    О.О. Радіонова

Суддя                                                                                           Н.В. Гребенюк  

Суддя                                                                                           І.В. Зубченко